Cambridge i England, 1963
Kom igjen, da!
Kom igjen, kompis!
Kommer til Trinity Lane.
Øynene på veien, Brian!
Brian ser en åpning!
Øynene på stolpen!
Hawking sakker akterut!
Nei!
Du taper, Brian.
For langsom, kompis.
Du godeste. Ja.
På tide med en drink.
Hallo.
Hva om universets hemmelighet hadde noe med sex å gjøre?
Kanskje ta doktorgraden i det.
Kjærlighetens fysikk.
- Jeg tror det er mer ditt felt, Brian. - Ikke i det siste.
De sparker deg ut om du ikke bestemmer deg.
Jeg kjenner alle her som...
Glimrende. Å, kjære.
Realister.
- Ja. - Du kom.
Ikke vær redd, vi trenger ikke å bli lenge. Ser dødelig kjedelig ut.
- Trøtte typer. - Hvem er det?
Hvem er hvem?
Han?
Han er underlig. Smart.
Går på "Forby bomben" -protester.
Wilde. Jane Wilde.
Se, der er David. David!
- Straks tilbake. - Diana!
Straks tilbake.
- Hallo. - Hallo.
- Realfag. - Humanistiske fag.
- Engelsk? - Fransk og spansk.
Hva med deg? Hva studerer...
Jeg er kosmolog.
Hva er det?
En slags religion for intelligente ateister.
Intelligente ateister?
Du er vel ikke religiøs?
EK.
- Den engelske kirke? - Ja, engelske.
Jeg antar noen må være det.
Så hva tilber kosmologer?
Hva vi tilber?
Én enkelt samlende ligning som forklarer alt i universet.
- Sier du det? - Ja.
Hva er ligningen?
Det er spørsmålet.
Og et veldig godt spørsmål.
Jeg er ikke helt sikker ennå.
Men jeg har tenkt å finne det ut.
Så hvorfor ble du ikke værende ved Oxford?
Fordi eksamenene mine var så rotete
at eksaminatorene kalte meg inn til en viva,
- og sa at hvis jeg fikk en andre... - Hva er en viva?
En noe skremmende muntlig greie.
- Et intervju? - Et forhør.
Så jeg sa at om de ga meg en andreklasses grad,
ville jeg bli værende og forske ved Oxford.
Men om de ga meg den første slik at jeg kom inn ved Cambridge,
behøvde de aldri å se meg igjen.
De ga deg den første?
- De ga meg en førsteklasses. - Selvsagt.
Denne festen er offisielt avdød.
Kom, jeg har ordnet skyss hjem.
Kom igjen, Jane.
Jane.
Det var veldig hyggelig å snakke med deg.
Ja.
Og jeg håper du finner ligningen din.
Ja.
Ha det.
Stephen?
Ja.
Her.
En liten utfordring til dere, før dere gir dere i kast med doktorgradene deres,
hva enn emnet blir, herr Hawking.
Send videre.
Noe som skiller menn fra gutter,
klinten fra hveten, mesonene fra pionene
og kvarkene fra kvakksalverne.
Ti spørsmål, hvert mer ugjennomtrengelig enn det forrige.
Lykke til. Dere trenger det. Skal vi si fredag klokken tre?
Dette kommer til å ta livet av meg.
Og én. Ro!
To. To!
Tre. Ro!
- Lange tak, Brian. - Jeg skal gi deg noe langt.
Lange tak, Brian!
Holdt kjeft!
- Lange, Brian! - Jeg er utslitt!
Lange tak, Brian!
Flipp den, Wiggs.
Noen andre, for én gangs skyld.
- To til av disse, takk. - Greit.
- Og vekslepenger til telefonautomaten. - Ja.
- Alt i orden, Steve? - Jane.
Nei, men selvsagt viste Timothy seg å være en lømmel.
Dere gjetter aldri hvem jeg så ham med forleden.
Caroline!
Hun kan ærlig talt bare ta ham.
Hva er sannsynligheten?
Rimelig lav.
Dette er Stephen.
- Spiller du krokket? - Krokket?
Ikke i det siste.
Søndag morgen.
Faktisk opptatt på søndagsmorgener.
Ham.
Greit.
Uansett, før jeg ble fullstendig avbrutt...
Kom igjen, opp med deg.
Hvor mange klarte du?
God morgen, Brian.
God ettermiddag, Stephen.
Hvor mange umulige spørsmål klarte du?
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Hvor mange av Sciamas spørsmål svarte du på?
- Ingen. - Klarte du ingen av dem?
Jeg skulle ta dem senere.
- Du har ikke sett på dem engang. - Nei.
Stephen, vet du at du frivillig har påtatt deg en doktorgrad i fysikk,
- på Englands mest prestisjefylte skole? - Ja.
Jeg trodde kanskje du sov under introduksjonen eller noe.
Bri?
- Ja? - Kan du slenge på noe Wagner?
Dra til sjøs.
- Kom inn, Stephen. - Beklager.
Michael, det er så uleselig at jeg ikke kan tyde hvor galt det er.
Svært, mistenker jeg.
Og Brian, det er bare forvirrende.
Har du giddet, Stephen?
Beklager.
Akkurat. Togtabeller.
Østre region passasjertjenester
Det er fullstendig uakseptabelt. De utløp for en måned siden.
På baksiden. Jeg hadde et lite uhell.
Jeg klarte bare ni.
Gode Gud.
Takk og lov. Bravo.
Ni?
Kom inn.
Sett deg, Stephen.
Jeg ville snakke med deg om emnet ditt.
Vi er alle litt bekymret for hva det kommer til å bli.
Jeg klarer ikke å bestemme meg.
Har du noen ideer?
Nei.
VENNLIGST SNAKK DEMPET
Så det var her J.J. Thomson oppdaget elektronet
og Rutherford splittet atomet.
En av de store fordelene med denne jobben er at man aldri vet
hvor det neste store fremskrittet kommer, eller fra hvem.
Neste fredag tar jeg med noen få doktorgradsstudenter til London
for å høre et foredrag med matematiker Roger Penrose.
Du kan bli med, hvis du er interessert.
Og lukk døren når du går.
Så jeg antar du aldri har vært i kirken.
En gang i tiden.
Fristet til å konvertere?
Jeg har et lite problem med premisset om en "himmelsk diktator".
Hva gjør du til lunsj?
Mamma lager kjempegod steik.
Så hva studerer du, Jane?
- Humanistiske fag. - Poteter?
Takk.
Fransk og spansk. Håper å ta en doktorgrad en gang.
På hva da?
Middelalderpoesi på den iberiske halvøya.
Middelalderpoeter?
Hvilke malere liker du?
Jeg liker Turner.
Turner? Sier du det?
Jeg synes alltid maleriene hans ser ut som de er etterlatt i regnet.
Pappa.
Og William Blake.
- Å, himmel. Huff da. - Takk, mor.
Ta litt av hylleblomstvinen min.
- Ja, takk. - Ikke rør den.
- Ikke rør den, Jane. - Takk. Mor?
Stephen liker ikke min hjemmelagde vin.
Spissborger.
Jeg sender med deg noen flasker.
Så, Stephen, du har kommet hjem fra kirken med en god kvinne.
Føler du deg hellig?
Rett og slett helgenaktig. Takk.
Du har ikke sagt hvorfor du ikke tror på Gud.
En fysiker kan ikke la beregningene sine bli forkludret
av troen på en overnaturlig skaper.
Høres mer ut som et argument mot fysikere enn mot Gud.
Lyst eller mørkt?
- Jane, lyst eller mørkt kjøtt? - Lyst, takk.
Jeg inviterer med meg Jane på Mai-ballet.
Ja vel?
Imponerende.
Du må danse i år, Stephen.
Her kommer låret til mor.
Hallo.
Beklager.
- Alt i orden? - Ja.
- Danser du, Stephen? - Nei.
Nei. Jeg danser ikke.
Det er et fenomen jeg gjerne observerer, men ikke kan tenke meg å delta i.
Helt enig. Hvem vil vel danse?
Jeg mener det. Jeg danser ikke.
Så ingen dansing.
Ser du hvordan skjortene og sløyfene til mennene
gløder mer enn kjolene til damene?
Ja.
- Vet du hvorfor? - Hvorfor?
Tide.
Vaskepulveret?
Fluoriseringen i vaskepulveret blir fanget opp av UV-lyset.
Hvorfor vet du det?
Når stjerner blir født og når de dør,
avgir de UV-stråling.
Så hvis vi kunne sett nattehimmelen i det ultrafiolette lyset,
ville nesten alle stjernene forsvunnet
og alt vi ville sett var spektakulære fødsler og dødsfall.
Jeg antar det ville sett litt ut...
Som det.
Så du det?
Som dem.
Hvorfor?
Hvorfor hva da?
Hvorfor spansk middelalderpoesi?
Jeg liker vel tidsreiser.
Sånn som du.
Noen spesielle tidsperioder du ville likt å besøke?
Jeg tror tjueårene var morsomme.
De frodige tjueårene.
"Så let Ikke lær av de høye herrer
"Som følger med det optiske glass Passerende stjerners virvlende vei"
Bravo.
Det er forbløffende.
"I begynnelsen skapte Gud himmelen og jorden.
"Og jorden var øde og tom,
"og det var mørke
"over det store dyp."
Vil du danse med meg?
Toget med avgang fra plattform tre
er 9-17-tjenesten til Londons King's Cross.
Kom igjen, Stephen. Skynd deg.
Hva feiler det deg? Fort.
En stjerne,
over tre ganger så stor som vår egen sol, burde ende livet hvordan?
Med en kollaps.
Gravitasjonskreftene til hele massen
overvinner de elektromagnetiske kreftene til individuelle atomer,
og kollapser innover.
Hvis stjernen er massiv nok, fortsetter denne kollapsen
og skaper et svart hull,
hvor forvrengningen av romtid er så stor at ingenting slipper ut.
Ikke engang lys.
Den blir mindre.
Mindre.
Stjernen blir faktisk tettere mens atomer, selv subatomiske partikler
rett og slett blir knust til mindre og mindre rom.
Og hva har vi igjen på sluttpunktet?
En romtids-singularitet.
Rom og tid stanser.
Hva hadde skjedd om man anvendte Penroses teori om svarte hull
på hele universet?
Hvis Einstein har rett, eller om generell relativitet er riktig,
så utvider universet seg, ikke sant?
- Jo. - Ja vel.
Så hvis man reverserer tid, blir universet mindre.
Greit.
Så hva om jeg reverserer prosessen helt tilbake
for å se hva som skjedde i selve tidens begynnelse?
- Til begynnelsen av tiden? - Ja.
Universet blir mindre og mindre,
tettere og tettere og varmere og varmere mens vi...
Mener du å skru tilbake klokken?
Nemlig. Skru tilbake klokken.
- Skru tilbake klokken. - Er det det du gjør?
- Skrur du tilbake klokken? - Det er det jeg gjør.
Fortsett å skru.
Du har langt igjen. Fortsett å skru.
Jeg vil ikke falle uti.
Du må tilbake til tidens begynnelse.
Du har lang vei. Fortsett å skru.
Fortsett å skru til du får...
- En singularitet? - En romtids-singularitet.
Så universet blir født av et svart hull som eksploderer.
- Fortsett. - Hva mener du med "fortsett"?
Før universet begynte?
Nei, nei. Fortsett med å utvikle matematikken.
Greit, bra.
Skyv så hardt du kan. Skyv.
Skyv. Så hardt du kan.
Jeg skyver så hardt jeg kan.
Hvorfor... Kom igjen. Én, to...
Hvorfor vil den ikke...
Greit.
Fjerde finger, fjerde klesklype.
Den kalles motonevronsykdom.
Det er en progressiv nevrologisk lidelse som ødelegger de hjernecellene
som kontrollerer grunnleggende muskelaktiviteter,
for eksempel snakking, gåing,
pusting og svelging.
Signalene musklene mottar for å kunne bevege seg, forstyrres.
Resultatet er gradvis muskelforfall.
De visner vekk.
Til slutt blir evnen til å kontrollere viljestyrt bevegelse borte.
Fullstendig.
Jeg er redd forventet gjenværende levealder er to år.
Det er ingenting jeg kan gjøre for deg.
Hva med hjernen?
Hjernen påvirkes ikke.
Tankene dine vil ikke endre seg, men...
Til slutt vil ingen vite hva de er.
Jeg er så lei for det.
Hallo, Brian.
STRENGT PRIVAT
Velkommen til denne ukens episode av Naturens verden,
hvor vi denne uken utforsker de bisarre dvalevanene
til en sjelden Cambridge-fysiker,
her sett i sin særegne fjærdrakt.
Så hvordan var det? Hva sa de? Hva er det med håndleddet?
Jeg har en sykdom, Bri.
En kjønnssykdom, Stephen?
Jeg har motonevronsykdom.
Beklager, jeg...
Den kalles ALS eller Lou Gehrigs sykdom. Han var baseballspiller.
Beklager, jeg ligger bak i min revolusjonerende forskning
på ukjente, motoriske baseball-relaterte sykdommer.
Jeg har to år igjen å leve.
Unnskyld?
Høres rart ut når man sier det høyt, ikke sant?
Hva mener du?
Det har du ikke.
Hva sa de? Beklager, jeg forstår ikke...
Kan du gå, Bri?
Beklager, Stephen, jeg bare tullet.
Nei, det er ikke...
Kan du gå?
Stephen, det er telefon til deg.
Det er en jente.
Vi...
Vi sees snart. Jeg...
Ja.
Hun venter.
Stephen?
Ingen har sett ham på en stund.
Jeg antar...
Jane.
Hallo, Brian. Unnskyld.
Sett deg, er du snill.
Jeg er så lei for det.
Jeg snakket med Stephen i går
og vet at du ringte ham...
Noe lærerikt?
Svært.
John har et forhold til Martha. Men...
Martha er forelsket i Alan,
og jeg tror Alan er homoseksuell, etter genseren å dømme.
Så...
Jeg prøver å regne ut den matematiske sannsynligheten for lykke.
Nærmer du deg?
Et tall nært null, men nei, jeg er ikke helt i mål ennå.
Stephen.
Du er litt for sen, han var her nettopp.
Ikke gjør dette.
Gå.
Krokket.
Spill med meg.
Gå.
Hvis du ikke reiser deg og spiller med meg,
kommer jeg aldri tilbake hit.
Noensinne.
Kom igjen.
Gå fra meg nå.
Skal du snakke om dette, eller ikke?
Kan du bare gå?
- Er det det du vil? - Ja, det er det jeg vil.
Så hvis du i det hele tatt bryr deg om meg, bare gå.
- Jeg kan ikke. - Jeg har to år igjen å leve.
- Jeg må jobbe. - Jeg elsker deg.
Det er en feil slutning.
Jeg vil at vi skal være sammen så lenge vi kan,
og om det ikke er særlig lenge, får det bare bli sånn.
- Det må holde. - Du vet ikke hva som kommer.
Det kommer til å innvirke på alt.
Brillene dine er alltid skitne.
Sånn.
Det er bedre, ikke sant?
Jo.
Jo, det er det.
Verdiene av løsningene på Schrødinger-ligningen
må bli null ved boksens grenser, så vi har...
Tid.
Tid, er det emnet ditt?
Noe spesielt aspekt?
Tid.
Kom inn.
Jeg tror ikke du forstår hva som ligger foran deg, Jane.
Livet hans kommer til å bli veldig kort.
Så vær forsiktig.
Vitenskapen er din motstander,
og dette blir ingen kamp.
Det blir et stort tap.
For oss alle.
Jeg vet hva du tenker. At...
At jeg ikke ser særlig sterk ut.
Men jeg elsker ham,
og han elsker meg.
Vi skal kjempe mot denne sykdommen sammen.
Alle sammen.
To, tre...
Lykke til.
- God morgen, Stephen. - God morgen, professor.
Jeg vet det.
Det kunne vært mer elegant.
Ja, men jeg...
Kom inn, Stephen.
Jeg vet det er noe vi alle bekymret oss for først, men jeg...
Jeg visste det, Roger...
Du hadde tidlig reservasjoner.
- Men det er ikke uvanlig for noen teorier. - Nei.
Absolutt. Greit. Vi får se.
- Velkommen, Stephen. - God morgen.
Vil du ikke sette deg?
Nei takk, det går fint.
- Sikker? - Ja.
For å oppsummere, Stephen, 1. kapittel er, som vi vet, fullt av hull
og mangler matematisk grunnlag.
- Professor Thorne? - 2. kapittel, ikke særlig originalt.
Bruker mange av Rogers ideer.
Du følger dem iallfall.
3. kapittel, for mange ubesvarte spørsmål.
Enig.
Og så har vi selvsagt 4. kapittel.
Dette svarte hullet i tidens begynnelse.
- Romtids-singularitet. - Nemlig.
Det er genialt. Genialt, Stephen.
Glitrende.
Derfor har vi ikke annet å si enn godt jobbet.
Eller for å være mer presis, kanskje jeg skulle si godt jobbet, doktor.
Bravo, Stephen.
En enestående teori.
Tusen takk.
Så hva er neste trinn?
Bevise den.
Bevise med én enkelt ligning at tiden har en begynnelse.
Ville ikke det vært fint, professor?
Den ene enkle, elegante ligningen
som forklarer alt.
Jo, det ville det.
Det ville det så sannelig.
Takk.
Skål for den høyt aktede og formidable
- Doktor... - Who?
Doktor Stephen Hawking.
Takk.
Utrolig at han er den første som får doktorgrad,
med tanke på hvor lite han jobbet.
Jobb var det verste ordet Stephen visste.
Ved Oxford jobbet han gjennomsnittlig en time om dagen.
Og nå er han her, en høyt aktet mann.
Ufattelig mengde latskap.
Jeg har... Apropos latskap, Brian,
hvor mange av dine foredrag har jeg tatt det siste halvåret?
Mens du har vært på forskningsekskursjon oppe i Lake District.
- Absolutt, fullstendig... - Det har jeg også!
- Hvor mange? - Fire.
- Alt i orden? - Ja da.
Det går bra.
- Hva kan du gjøre? - Vil du ha potet?
Ja, takk.
- Forretninger eller fritid? - Fritid.
Hei, Robbie.
Det går bra, Robbie.
Dette
er
Midlertidig.
Selvsagt.
Det er beleilig for frokost.
Takk.
Unnskyld, sa du noe?
Jeg sa...
Ja?
...takk.
Sånn, Lucy.
Sånn.
Har du henne?
Hun ser ut som deg.
Nei.
Vent. Gå, Jane.
Jeg blir bare et øyeblikk.
Luce! Lucy.
Jane?
Stephen. Hallo...
Jeg har en idé.
Jane...
Jane, jeg har fått en idé.
- Hallo. - Hallo, Dennis.
- Hvordan går det?
Greit. Lykke til.
Dette går fint.
- Beklager. - Ingen problem.
Dette lar oss forutsi
at enkelte partikler faktisk kan slippe ut av et svart hull.
Så svarte hull er slett ikke svarte,
men gløder av varmestråling.
Den konstante utstrømmingen av varmeenergi
forårsaker at svarte hull mister masse
og til slutt forsvinner i en spektakulær eksplosjon.
Det er svært enkelt, slik en kropp mister varme.
- Termodynamikkens andre hovedsetning. - Ja, termodynamikk.
Hvis vi kan tenke oss at et svart hull faktisk mister partikler
og over tid reduseres i størrelse, vil det fordampe og...
Forsvinne.
Så
Først
forsvinner en stjerne inn i et svart hull.
Og deretter
vil selve det svarte hullet
forsvinne.
Borte. Ingenting.
Fra ingenting til ingenting!
Du skylder meg en øl til.
Jeg har nettopp vist deg at vår venn har bevist
at tid faktisk har en begynnelse.
Og ikke bare det, men hvordan universet ble født
- og... - Hvordan det vil ende.
Pang!
Krasj!
Det er vakkert, det er pikant, det er...
Fullstendig meningsløst!
Det er latterlig!
Var det noe jeg sa, professor?
Unnskyld meg.
Jeg er professor Khalatnikov
fra det sovjetiske vitenskapsakademiet.
Som dere vet
er mitt felt utviklingen av det varme universet,
den kosmiske bakgrunnsstrålingens egenskaper
og teorien om svarte hull.
For å være ærlig
kom jeg hit i dag
med forventningen om å høre mye tullprat.
Jeg går skuffet hjem.
Denne lille her
har klart det!
Han har klart det!
Det er en fornøyelse å møte deg, professor.
Gleden er min.
Min glede.
- Takk. - Godt jobbet, Stephen.
Det gikk ganske bra, alt tatt i betraktning.
Jeg var bekymret en stund.
Hawking-stråling!
Den lille har klart det!
- Kom igjen, geniet! - Veldig morsomt!
Du har fått nok av det, kompis.
Kom an, din stabeis.
Én, to,
tre!
Herregud! Hvordan klarer Jane det?
Stephen,
den motormunn-sykdommen din, innvirker den på...
Hva da?
Alt?
Hva? Nei.
Annet system.
- Automatisk. - Sier du det?
Det er jo fantastisk.
Det forklarer sannelig mye om menn.
Skynd deg!
Kom igjen!
Vær så snill.
Hawking-stråling
5 West Rd - Fakultetsleilighet - Privat
L - Trappeoppgang - Øvre leilighet
Hva er det?
Det er en overraskelse.
Sånn.
Hold dem lukket.
Se, pappa!
Det er en elektrisk rullestol.
Liker du den ikke, returnerer vi den.
Jeg forstår ikke. Du har brukt år
på å anta at svarte hull eksisterer
og du tror Cygnus X-1 kan bli
det første svarte hullet vi faktisk kan observere.
Men du veddet med Kip Thorn om at det ikke er et svart hull.
Ja.
Hva veddet du?
Et årsabonnement på et blad.
- Hvilket blad? Nature? -Nei.
Penthouse.
Penthouse?
Ja.
Jeg kommer og tar deg!
Pass opp, pappa! Vi tar mamma!
Kom igjen...
Jeg skal ta deg.
Mamma!
Kom og se!
Vi skal ta deg.
Kom igjen.
Ferie! Ferie! Ferie...
Ferie! Ferie...
Ferie!
- Hallo! - Hallo.
- Der er dere. - Hallo, pappa!
Er det ikke fantastisk?
- Hva med trinnene, Frank? - Lucy!
Trinn er ingenting, Jane.
- Stephen! Her er vi! - Hallo!
Da setter vi i gang.
Når vi kommer opp, er det veldig hyggelig. Hallo, Stephen.
- Hallo. - Sånn, ja.
- Vi snur deg, Stephen. - Skal jeg trekke?
Nei, det går bra. Du kan hente bagasjen.
- Opp med oss. - Jeg løfter den.
Ser du? Ganske enkelt.
Opp et trinn til.
Flimrende?
Den...
- Det regner, hutrende kaldt? - Kaldt?
Nei.
Fallende.
Fallende...
- Veldig kaldt. - Hva er det?
Jeg har en koselig...
Ta Lucy. Et øyeblikk.
Hva er det?
Er det ute?
- Litt vann. - Nei, det går bra.
Der var det.
Sånn, ja.
Det gikk bra.
Han må dra til en spesialist.
Det skjer stadig vekk.
- Latterlig. - Ingen leger.
Ingen leger.
Greit, ingen leger.
Litt vann.
Stephen.
Jeg trenger hjelp.
Om bare for Roberts skyld.
Han går glipp av barndommen.
Jeg prøver å få dette til å fungere,
men klarer det ikke alene.
Alt er fint.
Vi er bare en normal familie.
Vi er ikke en normal familie.
Vi er ikke en normal familie!
Robert.
Moren din er veldig sint på meg.
Takk.
Jane.
Jane, stopp.
Sett deg.
Hør her.
Jeg har et forslag til deg.
Kan høres litt uvanlig ut, men jeg har sett det virke.
Jeg synes
du bør vurdere å begynne i kirkekoret.
Mamma,
det tror jeg er det mest engelske noen har sagt.
Kanskje det.
Jeg pleide å elske å synge.
Du var veldig flink.
Jeg vet ikke det.
Bare gå.
Det er bare én time i uken.
Veldig bra, alle sammen.
Vi sees neste uke.
- Ha det. - Ha det.
Farvel.
- Hallo. - Hallo.
Har du kommet for å synge?
Jeg kom bare for å...
Sopran?
Mezzo.
Flott, akkurat det vi trenger. Hvor har du gjemt deg?
Godt spørsmål.
Men nå er du her, og i rett tid,
som man sier.
- Jeg må komme tilbake uansett. - Bra.
- Har du alt? - Ja. Takk.
Takk for at du kom.
Du blir et verdifullt bidrag.
Takk.
Jeg burde gå.
Og hvis sønnen din vil ha pianotimer...
- Ja, absolutt. - Ring meg.
- Det skal jeg. - Flott.
Mannen min elsker musikk også.
Jeg kan... Spiller han?
Jeg kan undervise ham også.
Det er en lang historie.
- Men... - Greit.
- Takk, Jonathan. - Det var en glede, Jane. Vi sees.
- Ha det. - Ha det.
Tredje finger. Nei, den der.
Prøv å løfte håndleddene litt. Albuene bakover.
Prøv igjen.
Nei.
- Bra. - Ja.
Mer vin?
Hvorfor ikke? Takk.
- Stephen? - Nei.
Stephen, Jane fortalte meg at du har et vakkert teorem.
Som beviser at universet
hadde en begynnelse. Stemmer det?
Det var doktoravhandlingen min.
Det nye prosjektet mitt motbeviser det.
- Motbeviser det? - Ja.
Så du tror ikke lenger på skapelsen?
Det man tror er irrelevant innenfor fysikk.
"Irrelevant innenfor fysikk."
Jeg skjønner.
Stephen har tatt en u-sving.
Den store nye ideen er at universet ikke har grenser i det hele tatt.
Ingen grenser og ingen begynnelse.
Og ingen Gud.
Jeg skjønner. Jeg trodde
du hadde bevist at universet hadde en begynnelse, og dermed trengte en skaper.
Min feil.
Nei, min.
Stephen leter etter én enkelt teori som forklarer alle kreftene i universet.
Derfor må Gud dø.
Hvorfor må Gud dø? Det skjønner jeg ikke.
De to store grunnsteinene i fysikk
er kvanteteori,
prinsippene som styrer de ørsmå partiklene, elektroner og slikt,
og generell relativitet.
Ja, Einstein.
Einsteins teori er prinsippene som styrer store planeter og slikt.
Men kvante og relativitet...
Ikke si det. De er forskjellige?
De spiller på langt nær etter samme regler.
Hvis hele verden var poteter, ville det vært enkelt.
Da kunne du finne en presis begynnelse, slik Stephen gjorde en gang.
Et skapelsesøyeblikk.
Halleluja. Gud lever.
Hvis du legger erter til menyen, går alt litt...
I spinn.
Ja. Innfløkt.
- Det blir en gudløs floke. - Å, kjære.
Einstein hatet erter.
Kvanteteori. Han sa: "Gud slår ikke terning om universet."
Men ikke bare slo han terning,
kan kastet den dit vi ikke finner den.
Gud er tilbake på listen over truede arter.
Jeg antar han klarer seg.
Og fysikk er på banen igjen.
Ja.
Fysikk er på banen igjen.
Jeg har faktisk vært gift.
Men hun har dessverre gått bort.
For nesten et år siden.
Det var levkemi.
Hun kjempet mot det og jeg pleiet henne.
Men til slutt...
Jeg blir ganske ensom.
Tyranniet av et tomt rom
og alt det der.
Men musikk er min frelse. Undervisning og spilling.
Ikke egentlig som en karriere, jeg er ikke særlig ambisiøs.
Selv om det ikke...
Er det en synd? Jeg vet ikke.
Feil mann å spørre.
Tusen takk for at jeg fikk komme.
- Takk for at du kom. - Det var veldig hyggelig.
Hvis det er noe jeg kan gjøre for dere,
for familien, ville det vært et privilegium.
Jeg har verken barn eller forpliktelser, så...
Jeg mener bare at om jeg kunne være til hjelp,
kunne jeg finne et formål som ville lindre min egen situasjon.
God kveld.
Jeg forstår det
om du trenger hjelp.
Hvis noen tilbyr det,
skal jeg ikke protestere.
Kaldt?
Ja, det er svært oppkvikkende.
Kom igjen. Klar?
- Ja. - Greit.
17, 18...
Sånn. Jeg setter på kjelen.
Som solen klare smiler
Han på sin moders fang
Han er frelser min
Flott. Vi kan avslutte.
Rett over 19.45.
- Kan alle legge igjen notene? - Farvel.
Det er noe jeg må fortelle deg.
Hva da?
Jeg er gravid.
Jøss, jeg antok at du og Stephen...
Det er jo helt fantastisk.
- Ja. - Ja, fantastisk.
Gratulerer, Jane.
Takk.
Si "smil" alle sammen. Klare?
Jeg teller til tre. Én, to, tre.
Smil!
Smil.
Er det broren din? På sykkelen?
- Mamma! - Kommer.
Kom igjen, vennen.
Du vet
at jeg alltid har støttet ditt valg om å ikke ha hjelp,
men vi må finne en permanent løsning.
Denne situasjonen kan ikke fortsette.
Du må ha en ordentlig hjemmeboende pleier straks.
Vi har hjelp.
Du vet hva jeg snakker om.
Vi har ikke råd til en hjemmeboende pleier.
Du må finne en måte, for familiens skyld.
Du er verdensberømt.
For svarte hull, ikke for rockekonserter.
Dette er ikke morsomt, Stephen.
Jeg tror det haster.
Vi har rett til å vite.
Vi har rett til å vite, Jane.
Vite hva da?
Hvem sitt barn Timothy er.
Stephens eller Jonathans.
Det er det dere tror om meg.
Det er ikke snakk om at Timothy kan ha en annen far enn Stephen.
Ikke tale om.
Jonathan.
- Ikke gå. - Jeg må gå.
Alle snakker...
Hvilken rolle spiller det?
Det er vanskelig. Jeg vil bare hjelpe.
Jeg vet det, og din hjelp blir satt pris på.
Det beste for meg nå er... Jeg tror jeg må trekke meg tilbake litt.
Vær så snill, Jonathan. Vi trenger deg.
Barna trenger deg, jeg trenger deg og Stephen trenger deg.
- Jonathan. - Det er noe annet også.
Jane, jeg...
Jeg har følelser for deg.
Og jeg har følelser for deg også.
Takk, Jane.
Jeg har blitt invitert til Bordeaux-operaen.
Invitert hvor?
Bordeaux.
Til Bordeaux?
Wagner.
Studentene kan ta meg med.
Jeg vet at du hater å fly.
Jeg hater virkelig å fly.
Ta med bilen.
Møt meg i Bordeaux.
Dra på campingtur med ungene.
Det blir for vanskelig å få til, Stephen.
Ta med deg Jonathan.
Jeg tviler på at han vil.
Hallo, Stephen.
Er dette greit?
Tja...
Jeg sier ikke noe hvis ikke du gjør det.
Bare husk at du må kjøre.
Jane trenger hjelp.
- Sarah... - Ja?
...ikke glem B-vitaminsprøyten når dere lander.
- Nei da. - Og ring meg
- når dere er på hotellet. - Ja.
- Lover du? - Ja.
Bra.
Stephen.
Mamma tar babyen.
Hun kommer hvert øyeblikk.
Vi sees i Bordeaux.
Og pass på deg selv.
- Sover de? - Ja.
- Det går bra. - Hvor er barna?
Jeg synes vi har vært ganske flinke.
Unger? Finn soveposene.
Takk.
Jonathan?
Å, herregud!
Unnskyld meg.
Jonathan?
Jonathan.
Stephen har blitt dårlig.
Han er på sykehuset og er...
- Han er i koma. - Har Stephen blitt dårlig?
Hva har skjedd?
Han har lungebetennelse.
Han er koblet til respirator.
Jeg vet ikke hvor lenge han vil leve.
Jeg må vite om medarbeiderne mine
skal koble fra respiratoren.
Hva snakker du om?
Det vil bli en smertefri avslutning.
Hvis vi vekker ham etter bedøvelsen,
er det ikke sikkert han overlever gjenopplivningen.
Dere må vekke ham etter bedøvelsen.
Er du sikker på at det er det du vil?
Den eneste måten å avvenne ham fra respiratoren på,
vil være å gi ham en trakeotomi.
Et hull i halsen hvor vi omgår strupen.
Han kommer aldri til å snakke igjen.
Det er ingen tvil.
Stephen må leve.
Jeg skal se til at han får alt han trenger.
Jeg vil ha ham overført tilbake til Cambridge.
Han overlever kanskje ikke reisen.
Jo, det gjør han.
Jeg vet det.
Jeg skal
trekke meg tilbake.
Fikk du alt i bilen? Stolen hans og utstyret og alt?
Farvel.
Stephen?
Dette er et stavebrett.
Først forteller du meg hvilken bokstav du vil ha ved å blunke
når jeg sier fargen på gruppen som inneholder bokstaven.
Når jeg vet gruppen, kan du velge tegnet i den gruppen
ved å blunke igjen når jeg sier fargen på hver bokstav i den gruppen.
Visstnok.
Vi prøver.
Grønn.
Blå.
Rosa.
Svart.
Rød.
Blunk for å velge fargen på gruppen til bokstaven du ønsker.
Grønn.
Blå.
Rosa.
Svart.
Rød.
- Hallo. - Hallo, Elaine.
- Skal jeg ta kåpen din? - Greit.
Takk, Jane.
- Bare vent her. - Fint.
Hun er her.
Hun er sterkt anbefalt.
Lov at du ikke spiser henne levende.
Greit?
Her er vi.
Elaine, Stephen.
Stephen, Elaine.
En fornøyelse å møte deg, professor.
Du bør ha alt du trenger.
Men er det noe annet, er jeg rett ved siden av.
Flott.
Da går vi rett til arbeid.
Takk, Jane.
- Kan du lukke døren? - Selvsagt.
Da begynner vi.
Sånn.
Rød.
Gul.
T.
Grønn.
Svart.
E.
Grønn, grønn.
A.
Tea.
Du vil ha en kopp te.
Greit.
Noen spesiell smak?
Jeg vet du har memorert brettet.
Jeg har ikke hele dagen.
Grønn, grønn.
Grønn, gul.
Gul.
B.
Grønn, blå, rosa, svart, rød.
Rød.
Grønn, gul, blå, blå.
U.
Så B, U.
Builder's te, ikke sant?
Hvordan gikk det?
Jeg tror han er den mest geniale mannen jeg har møtt.
- Du er veldig heldig. - Takk.
Du må tilbe grunnen han...
Ruller på?
Han er den perfekte pasient. Han er så morsom!
Når man leser om ham...
Vi ser hvordan det går, Elaine.
Det er strammet.
Og som du ser er det høydejusterbart,
og vi kan endre vinkelen Steve vil ha det i.
Den er toppmoderne.
Så hvordan fungerer det?
Det bruker et svært enkelt grensesnitt som skanner gjennom alfabetet
og velger én bokstav om gangen.
Ved bruk av denne teknikken
kan professoren forvente å skrive cirka fire ord i minuttet.
Bra. Bedre enn ett i minuttet.
Og det jeg har gjort
er faktisk å ta komponenter fra et telefonsvarersystem,
for å konvertere skrevet tekst til syntetisert tale.
Stemmen høres litt robotaktig ut, men skal vi prøve?
- Ja da. - Her er klikkeren.
Høyre hånd?
Sånn.
Velkommen til fremtiden.
SKRIVER Jeg heter Stephen Hawking
Det er amerikansk.
Er det et problem?
Du godeste. Finnes det andre stemmer?
Det er den eneste de har for øyeblikket.
Jeg synes den er flott.
Gi meg svaret ditt nå.
Ærlig talt, kjære, bryr jeg meg ikke.
Utslett.
Jeg vil skrive en bok.
Om hva da?
Tid.
Hva er tidens natur?
Kommer den noen gang til å ta slutt?
Kan vi gå tilbake i tid?
En dag kan disse svarene bli like åpenbare for oss
som at jorda kretser rundt sola,
eller kanskje like latterlig som et tårn med skilpadder.
Kun tiden, hva nå den enn er,
vil vise.
Professor?
Det er til en venn.
Selvsagt er det det.
Det sier de alle.
Du behøver ikke å være flau foran meg, professor.
Jeg vet hvordan menn er.
Skal vi ta en titt?
Sånn.
Beklager.
Neste?
Hva er det?
Så jeg sa: "Jeg har lenge sett etter en modell av universet.
"Jeg fant henne omsider."
Det gjorde du nok.
Jeg må stjele deg, Stephen. Kontrakten har kommet.
Kan du gi oss et øyeblikk, Jane?
Sånn.
Som ny.
Hvem er vi? Hvorfor er vi her?
...vil være den ultimate triumfen til menneskets fornuft... Guds sinn.
"Hvem er vi?
"Hvorfor er vi her.
"Hvis vi finner ut dette, blir det den ultimate triumfen til menneskets fornuft,
"for da kjenner vi Guds sinn."
Mener du dette?
Ja.
Selvsagt.
Så du erkjenner at han finnes?
Men...
"Men" hva da?
Skal du la meg nyte dette øyeblikket?
Vel bekomme.
Jeg har bedt Elaine om å dra til USA med meg.
Hun vil passe på meg.
Vil hun?
Ja.
Du pleide alltid å fortelle meg når en invitasjon kom.
En ny pris. Hva skal man si?
Beklager.
Hvor mange år?
De sa to.
Du har hatt så mange.
Alt ordner seg.
Jeg har elsket deg.
Jeg gjorde mitt beste.
Albert Einstein-medalje og -pris
Forsiktig.
Det blir værende.
Ja vel.
Ha det, Jonathan.
UNIVERS UTEN GRENSER STEPHEN W. HAWKING
Professor, jeg elsker boken din!
TID
Takk.
Jeg møtte professoren første gang
i 1963.
Der har vi det. Tid! Hvor blir den av?
Det har vært en stor glede å se denne mannen overvinne alle hindre,
både vitenskapelige og personlige.
Ønsk velkommen på scenen, min høyt aktede kollega
og kjære venn, professor Hawking.
Takk.
Kan vi få det første forhåndsutvalgte spørsmålet. Takk.
Kan dere høre meg?
Du blir gjenkjent overalt nå.
Hvordan takler du all oppmerksomheten?
Jeg ble nylig stoppet av en turist i Cambridge
som spurte om jeg var den ekte Stephen Hawking.
Jeg svarte nei og at den ekte var mye kjekkere.
I 1979 snakket du om muligheten for
at en teori om alt kunne oppdages før slutten av århundret.
Jeg spår nå at jeg tok feil.
Professor Hawking, du har sagt at du ikke tror på Gud.
Har du en filosofi i livet som hjelper deg?
Professor Hawking, du har sagt at du ikke tror på Gud.
Har du en filosofi i livet som hjelper deg?
Det er helt klart at vi bare er en avansert art av primater
på en liten planet som kretser rundt en helt gjennomsnittlig stjerne
i en ytre forstad av en av 100 milliarder galakser.
Men
helt siden sivilisasjonens begynnelse
har folk lengtet etter en forståelse av verdens underliggende orden.
Det burde være noe helt spesielt
med universets grensetilstander.
Og hva kan være mer spesielt enn at det ikke er noen grenser...
Og det burde ikke være grenser for menneskets bestrebelser.
Vi er alle forskjellige.
Uansett hvor ille livet kan virke,
er det alltid noe du kan gjøre og lykkes med.
Så lenge det er liv, er det håp.
Dette kom.
Det er fra Stephen.
Du store.
Brillene dine er alltid skitne.
Professor og fru Hawking, Hennes Majestet Dronningen.
Gratulerer...
Min ærede ridder.
Ikke dårlig for en gammel liberal sosialist.
Ikke vær redd, du kan avslå ridderskapet.
Takk for i dag.
Det var enestående.
Alt har vært ganske enestående, synes du ikke?
Hva skriver du?
Se hva vi har skapt.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få din egen konto gratis. Skrive til oss på hunddawgs@gmail.com
UNIVERS UTEN GRENSER ER SOLGT I OVER 10 MILLIONER EKSEMPLARER.
STEPHEN ER NÅ 72 ÅR, SKAL IKKE PENSJONERE SEG
OG FORTSETTER Å LETE ETTER TEORIEN OM ALT.
HAN AVSLO TILBUDET OM Å BLI SLÅTT TIL RIDDER AV DRONNINGEN.
JANE HAR TATT DOKTORGRAD I SPANSK MIDDELALDERPOESI.
HUN OG JONATHAN ER LYKKELIG GIFT.
JANE OG STEPHEN ER FORTSATT VENNER OG HAR NÅ 3 BARNEBARN.