Från tidigare avsnitt: Vi var i Skottland på vår andra smekmånad.
Det har jag aldrig sett. Äktenskapslinjen är delad.
Livslinjen är förgrenad.
- Var ska vi titta på spektaklet? - Platsen heter Craigh na Dun.
En lokal grupp utför ritualer där.
- Du är inte Frank. - Nej, frun.
- Vad heter du? - Claire Beauchamp, sjuksköterska.
Tack, Sassenach.
Trots att min logiska hjärna var emot det-
- visste jag i mitt hjärta att jag inte längre befann mig på 1900-talet.
Released on www.DanishBits.org
Senast jag var här körde Frank och jag bil hit.
Men efter att ha skumpat runt på en häst i två dygn-
- skulle jag aldrig hitta tillbaka såvida jag inte fick hjälp av nån här.
Du kom tillbaka tidigare än väntat, Dougal.
Vi hade både tur och otur.
Vad har du gjort med min Peggy? Jag sa åt dig att spänna sadelgjorden.
Knip igen. Jag har ridit hela natten och vill inte ha skäll.
Hovarna ser hemska ut.
Ett djur kan inte bära din tyngd om du inte tar hand om hovarna.
- En ko som rider på en mus. - Knip käft.
Min käre, Rupert. Vilken skön syn.
Kära du.
Ni behöver säkert ett morgonmål. Det finns gott om mat i köket.
Hugg in.
Du ser ut och luktar som en råtta som släpats i gödsel.
- Ge mig en kyss. - Nej.
Vad har vi här?
Claire Beauchamp - mrs Fitzgibbons.
Murtagh hittade henne. Dougal sa att hon skulle följa med, så...
Så...
Nåväl... Claire.
Följ med mig. Du ska få nåt att äta och klä dig i nåt mer...
Lite mer.
- Han, då? - Jag kan ta hand om mig själv.
- Han blev skjuten igår. - Jag klarar mig.
Det gör du inte.
Jag har inte tvättat eller lagt om såret ordentligt.
Jag måste sköta om det innan det blir infekterat. Inflammerat, menar jag.
- Han kan få feber och svullna upp. - Jag förstår vad du menar.
Vet du hur man tar hand om sånt?
Har du magiska krafter? En Beaton?
Det kan man säga.
Jamie, du hörde vad damen sa. Du behöver vård.
Den här vägen.
Du ska in i värmen.
Tyget kokas i vitlök och trollhassel som ni ville.
Jag tog även med vallört och bark från körsbärsträd.
Perfekt.
Säg till om du behöver hjälp.
Det ska jag. Tack, mrs Fitzgibbons.
Alla kallar mig mrs Fitz. Det kan du också göra.
Rödrockar.
De piskade mig två gånger på en vecka.
De hade nog gjort det två gånger på samma dag om det inte dödat mig.
Det är inte underhållande att piska en död man.
Vem gör nåt sånt för skojs skull?
Även om inte Randall skrattade var han mycket nöjd med sig själv.
Jag måste koka den igen.
Varför blev du piskad?
Första gången för att jag rymde från Fort William.
Andra gången för stöld. Så löd anklagelsen i alla fall.
Varför rymde du?
- Jag hölls fånge. - Det förstår jag.
Varför? Vad var du anklagad för?
Jag tror att det var för motstånd.
Vad innebär det? Det låter inte som ett allvarligt brott.
Det betyder det engelsmännen påstår att det är.
Det var nästan fyra år sen.
De tvingade alla markägare i landet att betala skatt.
De skickade ut soldater som samlade in-
- mat, hästar, transportmedel och liknande.
Det var en dag i oktober när kapten Randall kom till vår gård.
Min far var på begravning.
- Jag var på fältet när jag hörde skrik. - Nej!
Jenny!
Spring!
Tänk dig för.
Jag ger upp, sir.
- Släpp min syster. - Din syster?
Intressant.
Hon är vacker.
Jag ska ta en närmare titt.
Nej!
Håll upp hans huvud.
Han ville statuera ett exempel.
"Så här går det när man slåss mot engelsmännen."
Vill du se mer eller gå in i huset och erbjuda mig bättre underhållning?
Följ inte med honom, även om han skär halsen av mig.
Så... hon följde med honom.
Hon trodde att han skulle döda mig och hon kanske hade rätt.
Efter det vet jag inte vad som hände.
När jag vaknade låg jag på en kärra med kyckling på väg till Fort William.
Jag beklagar. Det måste ha varit hemskt för dig
Ja, kycklingar är tråkigt sällskap.
Gör inte så. Jag ska linda armen mot sidan.
Sitt stilla.
Ni är en vänlig kvinna med ett ömt handlag.
Din make är en lycklig man.
Min make?
Vad tvingades Frank gå igenom?
Hans fru försvinner spårlöst. Utan ett ord eller förklaring.
Han skulle bli orolig. Jag kanske var bortrövad eller död.
- Claire? - Eller lämnat honom för en annan.
- Mrs Randall? - Claire?
Frun?
Vad står på, mrs Beauchamp?
Jag mår bra. Jag tänkte på min make.
Är han inte i livet?
Nej, han är inte i livet.
Förlåt, det var inte meningen.
Var inte rädd för mig.
Inte för nån annan heller här så länge jag är med dig.
Och när du inte är med mig?
Glöm aldrig att du är engelska och det är inte uppskattat här.
- Tack. Det ska jag inte. - Var på din vakt.
Sov lite. Du är utmattad.
Det dröjer nog inte länge innan man vill prata med dig.
Du har nog rätt.
Nu måste du vakna.
Upp och hoppa.
Du har sovit hela dagen. Klockan är nästan fem.
Det står buljong vid elden.
Kliv upp.
Tack.
Sätt fart.
Vad är det för korsett?
En bysthållare. Från Frankrike.
Tajt och bra.
Så där. Nu är du redo att föras till honom.
Om jag skulle överleva måste jag acklimatisera mig så fort som möjligt.
Jag visste var jag var, men inte när.
Med tanke på kläderna och vapnen måste det vara på 1700-talet.
1743. Skottland är definitivt en del av Storbritannien.
Ni har visst träffat några av mina vänner.
Förlåt mig.
Vissa är gamla kamrater.
Vissa är nya bekantskaper som ska avslöja sina hemligheter.
Men alla är mina vänner. Välkommen, frun.
Jag heter Callum ban Campbell MacKenzie, laird på slottet.
Slå er ner.
1743 var flera årtionden före den amerikanska revolutionen.
England och Frankrike ligger i krig igen.
En av Hannoverkungarna satt på tronen. Men vem?
Jag har förstått att min bror och hans män hittade er i skenbart trångmål.
Skenbart?
Jag överfölls och nästan våldtogs av en av kung Georges II: s soldat.
Utsattes ni för andra övergrepp förutom våldtäktsförsöket?
Nej. Framför mitt tack till er bror för hans eskort.
Jag måste ordna med transport tillbaka till Inverness så fort som möjligt.
Det går säkert att ordna.
Men jag vill gärna veta varför en dam som ni-
- vandrade runt i skogen iklädd sin särk.
Jag har tagit en kurs i att inte knäckas under förhör.
Tricket är att hålla sig till sanningen så mycket som möjligt.
Man ändrar bara på hemliga detaljer.
Jag är änka från Oxfordshire.
Jag reste med en betjänt och var på väg till släktingar i Frankrike-
-när vi blev rånade.
Jag lyckades fly från stråtrövarna, men fick överge hästen och väskorna.
När jag gick i skogen överfölls jag av kapten Jack Randall.
Ni känner säkert till honom.
Under det otrevliga mötet försvann mina kläder.
Det är sant att kapten Randall har ett visst rykte.
Men han är en officer. En gentleman.
Ni påstår att en av kungens män-
- bestämde sig för att våldta en främling i skogen utan god anledning?
Finns det nånsin en god anledning till våldtäkt, laird MacKenzie?
Jag ber om ursäkt, frun.
- Det var klumpigt uttryckt av mig. - Ingen fara.
Vi diskuterade min transport tillbaka till Inverness.
Ja. En tattare vid namn Sean Petrie-
-kommer hit på lördag.
Han stannar till vid Leoch på sin väg tillbaka till Inverness.
Han har ofta plats för en eller två passagerare.
Lördag? Förlåt mig, jag har glömt vilken dag det är i förvirringen.
Det är om fem dagar.
Tills dess...
- Känn er välkommen i mitt enkla hem. - Tack.
Om fem dagar var jag på väg till Inverness-
- och stenarna vid Craigh na Dun och kunde förhoppningsvis återvända hem.
Jag visste lite om den här epoken - politiken, människorna och kläderna.
Till och med vissa sedvänjor och uttryck var bekanta.
Men det hade jag lärt mig genom böcker, muséer och målningar.
Det var som att landa i en främmande värld man skymtat i ett teleskop.
Två mot en? Det är inte rättvist.
Vad sägs om två mot två? Vart ska ni?
Du, då? Visa vad du kan, Hamish.
Mycket bra.
Du tänker väl inte döda en obeväpnad man?
Han är inte död. Inte än.
Jag började undra om livet här kanske inte var så annorlunda.
Låt mig göra det.
Tack.
Min hustru Letitia.
Mrs Claire Beauchamp är en engelsk dam från Oxfordshire.
- Angenämt. - Detsamma.
Jag hoppas att mrs Fitzgibbons har gjort det bekvämt för er.
Mycket. Hon är makalös.
Hon är makalös som lyckas baka såna här havrekakor i vår dåliga ugn.
- Varför Beauchamp? - Förlåt?
Varför kallar ni er Claire Beauchamp?
- Det är mitt namn. - Er släkt kommer från Frankrike.
Borde det inte uttalas:
Bandet till Frankrike är gammalt, men inte nära.
Jag antar att en förfader ville göra det mer engelskt.
Vilken del av Frankrike kommer era släktingar ifrån?
Mina släktingar kommer norrifrån, i närheten av Compiegne.
Compiegne.
- Hoppas att mr MacTavish mår bättre. - Mr MacTavish?
- Hon menar unge Jamie. - Vad har han råkat ut för?
Han fick en liten skråma.
- Var är han, Dougal? - I stallet och tar hand om hästarna.
- I stallet? - Det är bästa platsen för honom.
Jag ville inte ha honom här inne.
Men du får ändra dig om du inte håller med om mina order.
Han har det nog bra där.
Ta hit en flaska rhenvin.
Det här hittar man inte i Oxfordshire.
- Är ni på väg till Compiegne? - Ja.
Det är en vacker stad. Håller ni inte med?
Jag vet inte, om jag ska vara ärlig. Jag har aldrig varit där.
- Blir det ert första besök? - Ja.
- Ska ni bo hos släktingar? - Avlägsna släktingar.
Har ni aldrig träffat dem?
Nej, men det ser jag fram emot.
En glädjens dag, kan jag tänka mig.
Jag hoppas det.
Hejsan. Jag heter Claire.
- Säg ditt namn. - Hamish.
Trevligt att träffas. Jag såg när du lekte på slottsgården med din far.
- Med min far? - Du snurrade runt med honom.
Jag ber om ursäkt. Jag har begått ett misstag.
Jag är son och arvinge till Callum MacKenzie.
Svårigheterna de senaste dagarna börjar ta ut sin rätt.
Ursäkta mig. Jag går till sängs tidigt ikväll.
God natt... mrs Beauchamp.
Frank skulle ha skrattat och sagt att jag föll för det äldsta tricket.
Ge objektet mat och dryck medan förhöret pågår.
Jag måste vara försiktig om jag skulle överleva de kommande fem dagarna.
Du missade frukosten.
Det finns gröt kvar. Ska jag värma den?
Nej. Jag ska byta bandage på mr MacTavish skuldra.
Jamie.
- Var ligger stallet? - Högst upp vid ängen. Österut.
Förlåt.
Hon är en flicka med tåga.
Det är positivt.
Hur kan jag stå till tjänst?
Jag har med mig nya bandage och lunch.
Vilken aptit. Du skulle säkert äta gräs i brist på annat.
Det har jag gjort. Det smakar inte illa, men det mättar inte.
- Har du verkligen ätit gräs? - Ja.
Det var för förra vintern.
Det var tuffa tider. Jag var i skogen med en grupp och föste boskap.
Vi hade ingen jaktlycka i några veckor och maten var slut.
Varför är du boskapsskötare och tjuv istället för att ta hand om din gård?
Jag har ett pris på mitt huvud. 10 pund.
Det är en bondes årsinkomst i de här krokarna.
Det verkar mycket för en rymling.
Inte för att jag rymde, utan för mord.
Men jag dödade inte mannen jag är efterlyst för.
- Du är en komplicerad man. - Nej.
Det är en enkel historia.
Jag berättade vad som hände i Fort William.
Jag kunde knappt röra mig i två dagar när jag piskats den andra gången.
Såren gav mig feber.
När jag kunde stå på fötter igen var det några vänner-
- som såg till att jag kunde rymma. Jag ska inte berätta några detaljer.
Det uppstod tumult när vi rymde och en rödrock blev skjuten.
Men inte av dig.
Jag var för svag för att göra annat än att hålla mig fast i hästen.
Det är fyra år sen. Det känns som en dröm, men...
Det var så det gick till.
Mr MacTavish är inte ditt riktiga namn.
Nej, det är det inte.
- En pseudonym. - Det kan man kalla det.
Det är värdefull information.
Jag tror inte att det finns informatörer på slottet-
- men det finns nog några på landet som vill tjäna pengar-
- genom att meddela engelsmännen om de visste att jag var efterlyst.
- Vet Callum? - Att jag är laglös?
Callum vet. Och Dougal.
De är mina morbröder.
Och nu vet jag.
- Varför berättade du för mig? - Du frågade.
Det är inget svar.
Du hade kunnat ljuga eller säga att jag inte ska lägga mig i.
Det tänkte jag inte på. Jag valde att lita på dig istället.
Har du ätit färdigt? När är unghästen inriden?
Jag vill inte svälta ihjäl.
Det är bäst att jag fortsätter jobba. Tack för maten och...
Försök att inte bli piskad eller knivhuggen idag.
Jag kan inte lova nåt, Sassenach.
Följer du efter mig?
Det gör du. Varför?
Du kan åtminstone svara.
- Har Callum bett dig att förfölja mig? - Nej.
- Dougal? - Du frågar mycket för att vara kvinna.
- Det har jag hört förr. - Jag är Dougals ögon, inte huvud.
Mina ögon släpper inte dig förrän han beordrar mig att sluta.
Det kan vara värre. Jag delar uppgiften med Angus.
Han är inte lika charmerande som jag. Han är oftare full än nykter.
Han sätter på alla damer han ser och djur när han inte hittar damer.
Du kommer att längta efter mig när du känner andedräkten...
- av galningen flåsa dig i nacken. - Trevligt.
Tur för dig att han föredrar töser som luktar gödsel.
- Jag ska bada ofta. - Då vet jag inte vad han tar sig till.
Ni måste misstänka mig för nåt.
Kan ni berätta vad det handlar om?
- Ni kan vara en engelsk spion. - Spion? Jag?
Ni har inte berättat sanningen om vem ni är. Det vet jag.
Tills jag är säker ska vi hålla ögonen på er dygnet runt.
Ni finns i mina tankar.
Inget intressant kommer att dyka upp de kommande fyra dagarna.
- Era spioner kommer inte hitta nåt. - Fyra dagar?
Jag åker med mr Petrie på lördag.
Jag trodde att er bror hade berättat det.
Ni kanske inte fanns i hans tankar.
De kommande dagarna upprätthöll jag en enkel rutin.
Både för att hålla mig sysselsatt tills tattaren kom-
- och för att Dougals män inte skulle ha nåt att rapportera.
Mrs Fitz satte mig i arbete och såg till att jag hämtade grödor till köket.
Jag tyckte om att än en gång röra vid växter.
Det var tillfredsställande att hjälpa dem att växa.
De är giftiga.
Förlåt att jag skrattade.
Det såg säkert roligt ut. Tack för varningen. Jag vet att de är giftiga.
Vem vill du ta livet av? Din make?
Om det fungerar provar jag på min.
Hattarna är gifta.
Man kan torka dem och göra ett pulver.
- Det kan stoppa blödningar. - Intressant.
- Jag heter Geillis Duncan. - Jag heter...
Jag vet vem du är, Claire. Byn har surrat av rykten sen du kom.
- Vad säger de om mig? - Att du är en engelsk spion.
De där får en att blöda för att bli av med ett oönskat barn.
Det ökar flödet, men bara om man tar det tidigt.
Tar man det för sent kan både kvinnan och barnet dö.
Flickorna i byn kommer till mig och ber mig hjälpa dem.
- De säger att jag är en häxa. - Är du det?
Knappast.
Men jag vet hur humlesuga kan förvandla paddor till duvor.
Hälsa på hos mig i byn.
Jag har ett skåp fullt av drycker och medicinska örter.
- Hoppas att vi ses i Salen ikväll. - Salen?
Jag fastställde att Callum led av Toulouse-Lautrec-syndromet.
Det var uppkallat efter den kände konstnären, som inte hade levt än.
Det var en degenerativ sjukdom som drabbade skelett och vävnader.
Lautrec dog när han var 38 år trots att han fick medicin.
Callum MacKenzie levde säkerligen på lånad tid.
William Talbot och Fingal Duncan, kliv fram.
- De är grannar och grälar om en ko. - En ko?
Han sa... Låt mig se...
- Det är nog svåröversatt. - Kyle Ferguson, kliv fram.
Bråk om mark.
Hennes far anklagar henne för att vara lösaktig.
Hennes far vill att MacKenzie ska bestraffa henne.
Nej.
- Han erbjuder sig att ta straffet. - Han är skadad.
Nu grälar de.
Han går med på det.
- Han valde knytnävar. - Knytnävar?
Istället för piskan.
Om du inte vill bli skadad hade jag kunnat utdela slagen.
- Du kunde ha orsakat riktig skada. - Var försiktig.
Din morbror har nåt i kikaren.
- Hur länge ska det pågå? - Tills blod flyter.
Vanligtvis tills näsan bryts.
Barbariskt.
Stanna här.
Den här vägen går fortare och det blir mindre skvaller.
Här.
Varför tog du flickans straff? Känner du henne?
Jag har sett henne, men jag har inte pratat med henne.
Varför?
Det hade varit pinsamt för flickan att få stryk inför alla som känner henne.
Det tar lång tid att komma över sånt. Det är enklare för mig.
Jag är öm, men inte allvarligt skadad.
Det går över om några dagar.
Skölj munnen med det här. Det renar såren och lindrar smärtan.
Bark från pilträd och malen irisrot. Det är finmalet.
- Kan inte bli bättre. - Det du gjorde var ädelt.
Laoghaire är mitt barnbarn.
Ta bort bandaget om två dagar.
- Är det inte enklare om du gör det? - Jag är borta då.
Jag åker med mr Petrie imorgon.
Jag förstår.
Då så. Det är dags att ta farväl.
Ja.
Det är nån som vill prata med dig... enskilt.
- Adjö, Jamie. - Trevlig resa, Claire.
Havrekakorna räcker i några dagar och osten i en vecka.
Ni har varit mycket vänlig, mrs Fitzgibbons.
Ingen orsak.
Trevlig resa.
- Callum vill träffa er. - Varför det?
- Det spelar ingen roll. - Nåväl.
Jag kommer strax.
Kom igen. Tre, två, ett.
- Problem? - Nej.
- God dag, mrs Beauchamp. - God dag.
- Är ni släkt med Beatonklanen? - Beaton? Nej.
Beatonklanens helare är kända på ön.
Vi hade en här tills febern tog hans liv.
Hans namn var Davie Beaton.
- Det här var hans operationssal. - Verkligen?
Allt det här och ingen att dela det med.
Jag har hört att ni själv är helare.
Det är ett intresse jag har.
- Vet ni vad dryckerna används till? - En del.
Det är fascinerande. Tack för att ni visade det, men jag måste gå.
Vi har inte haft en helare sen Davie dog och jag vill att ni tar över.
- Jag ska åka. - Nej, ni ska stanna.
Vad har Dougal sagt till er? Har hans hantlangare ljugit om mig?
Min bror har inte sagt nåt. Det här är mitt beslut.
- Varför ska jag stanna? - För att jag vill att ni ska göra det.
Ni tror att jag är spion. Det kan ni inte mena.
Jag tror att du har hemligheter, Claire.
De kan vara såna hemligheter alla kvinnor bär på-
- som inte utgör hot mot mig, Leoch eller MacKenzieklanen.
Men tills jag vet säkert stannar du kvar här-
- som min gäst.
Ni menar som er fånge.
Bara om du försöker fly.
Ripped by DBRETAiL