Tidligere... Vi var i Skottland på vår andre bryllupsreise.
Det er et mønster jeg ikke har sett før.
Ekteskapslinjen er delt. Livslinjen er todelt.
Hvorfra skal vi se det store skuet?
Det er et sted kalt Craigh Na Dun.
Det er en lokal gruppe som brukte å utføre ritualer der.
-Du er ikke Frank. -Nei, frue, det er jeg ikke.
-Hva er navnet ditt? -Claire Beauchamp.
Jeg er sykepleier.
Takk for det, Sassenach. Virkelig.
Selv om mitt logiske jeg gjorde opprør mot ideen-
-visste jeg innerst inne at jeg ikke lengre var i det 20 århundre.
Oversatt av Team NB Sub, Hjelp oss på www.subteam.will.kick.your.as
Forrige gang jeg var her tok Frank og jeg ganske enkelt bilen.
Men etter å ha tilbrakt to dager og netter-
-bumpende på en hest visste jeg at jeg aldri ville finne tilbake,-
-med mindre jeg overbeviste disse mennene om å hjelpe meg på en måte.
Dougal, du er tidlig tilbake!
Vi hadde ikke regnet med å se deg før samlingen.
Ja, men vi var både uheldige og heldige.
Rupert, din store fete slask, hva har du nå gjort med Peggy'en min?
-Sa jeg ikke at du skulle stramme stroppen? -La meg være din gamle rotte.
Jeg har ridd hele natten, jeg trenger ikke ropingen din.
Har du ikke sett på hovene hennes?
Man kan ikke forvente at et dyr bærer rundt på noe som veier-
-så mye som deg uten å ta seg av hovene til dyret.
-Som en ku som rir på en mus! -Lukk matgapet.
Rupert, min kjære! Det er godt å se deg.
Min kjære!
Jeg regner med at dere alle trenger litt frokost. Det er rikelig på kjøkkenet.
Stikk inn og forsyn dere selv.
Murtagh, du ligner og lukter-
som en rotte som er blitt dratt gjennom fåremøkk.
Så gi meg et kyss, da.
-Nei! -Et kyss, så!
Hva har vi så her?
Claire Beauchamp, Mrs Fitzgibbons.
Murtaugh fant henne-
-og Dougal sa: Vi må ta henne med oss, så...
Så, hva?
Jammen så...
Claire.
Bli med meg.
Vi finner deg noe å spise og noen klær som er mer...
Ja, som det er mer av.
-Hva med han? -Jeg greier meg selv.
Nei, du er såret. Han ble skutt i går.
-Jeg greier det. -Nei, det gjør du ikke!
Jeg forbandt skulderen hans, men jeg kunne ikke rense eller dekke det ordentlig til.
Jeg må ta meg av det før det blir infisert.
Jeg mener betent.
Du vet, med feber og hevelse.
Ja, jeg vet godt hva du mener.
Men vil det si at du vet hva man skal gjøre med det?
Er du da en heks?
En healer?
Noe àla det.
Jamie! Du hørte damen!
Du trenger behandling! Denne veien.
La oss få deg under tak.
Som du sa: hvitløk og hamamelisbark til å koke klutene i.
Jeg fant noen helbredende urter og kirsebærbark mot smertene.
Perfekt.
Si ifra hvis du mangler noe.
Det gjør jeg. Takk, Mrs Fitzgibbons.
Alle kaller meg Mrs Fitz!
Det må du også gjerne gjøre.
Rødfrakkene.
Pisket meg to ganger i løpet av en uke.
De ville ha gjort det to ganger om dagen hvis de ikke hadde vært redd for at jeg skulle dø.
Det er ingen glede i å piske en død mann.
Jeg kan ikke tro at noen gjør det for moro skyld.
Hvis Randall ikke akkurat var munter-
-så var han i iallfall veldig tilfreds med seg selv.
Klutene. De må kokes igjen.
Hvorfor ble du pisket?
Første gang var for å flykte fra Fort William.
Og andre gangen var for tyveri.
Eller det var i hvertfall det som stod på anklageseddelen.
Hvorfor flyktet du overhode?
De holdt meg som fange.
Så mye hadde jeg forstått.
Hvorfor? Hva var du anklaget for?
Nå, det. Jeg tror det var pga motstand.
Motstand? Hva er det? Det høres ikke ut som en alvorlig forbrytelse.
Jeg antar at det er det som engelskmennene sier det er.
Ja. Det er snart fire år siden nå.
De beskattet alle jordeierne.
De sendt små grupper av soldater ut-
-for å samle matvarer, hester til transport og lignende.
Ja, det var en dag i oktober at kaptein Randall kom bort til hjemmet vårt.
Faren min var reist bort. Han var i en begravelse.
Jeg var oppe i markene da jeg hørte ropene.
Nei...!
Jenny!
Jenny, løp!
Overvei hva du gjør.
Jeg overgir meg til deg.
Nå... La søsteren min være.
Søsteren din? Det var interessant.
Hun er... Hun er vakker.
Jeg ser nærmere på det.
Nei! Nei!
Nei!!
Løft hodet hans.
Han ville sende et budskap.
Det er det som skjer hvis man kjemper mot engelskmennene.
Vil du se mer?
Eller vil du heller inn i huset og gi meg noe bedre.
Ikke gå med han!
Selv om han skjærer over halsen på meg rett foran deg.
Så...
Hun gikk med han.
Hun trodde at han hadde drept meg... Og kanskje hadde hun rett.
Etter det vet jeg ikke hva som skjedde.
Da jeg våknet opp var jeg bundet på en vogn med kylling på vei til Fort William.
Jeg beklager. Det må ha vært forferdelig for deg.
Ja. Kyllinger er slikt dårlig selskap.
Slutt med det.
Jeg binder armen til siden din.
Bare vær rolig.
Du er en rar kvinne med et godt håndlag.
Husbonden din er en heldig mann.
Ektemannen min.
Hva gjennomgikk Frank mon tro?
Hans kone forsvinner uten spor-
-uten et ord, uten forklaring.
Frykten ville knuge han. Kanskje var jeg bortført, kanskje var jeg død.
Claire?
Kanskje, værst av alt, hadde jeg forlatt han for en annen mann.
Mrs Randall?
Claire!
Frue.
Mrs Beauchamp, hva er galt?
Jeg har det bra.
Jeg tenkte bare på mannen min.
Lever han ikke?
Nei, faktisk ikke.
Han lever ikke.
Så... Ikke gråt.
Nei. Så...
Unnskyld! Det var ikke meningen.
Du behøver ikke å være redd for meg.
Heller ikke andre her så lenge jeg er med deg.
Hva så når du ikke er?
Glem aldri at du er en engelskmann-
-på et sted hvor det ikke er så bra å være det.
-Takk for det. Det gjør jeg ikke. -Pass på deg selv.
Du burde sove litt nå. Du er utmattet!
Sannsynligvis vil noen snakke med deg om ikke så lenge.
Du har sikkert rett.
Du må stå opp nå! Kom igjen! Opp med deg!
Du har sovet hele dagen. Klokken er nesten fem.
Jeg har litt varm suppe til deg borte ved bålet.
Våkne opp nå.
Takk for det.
Kom igjen med det.
Hva slags korsett er det?
Det er en brystholder.
Den er fra Frankrike.
God og stram.
Der skal du se.
Nå er du klar til å bli brakt til ham.
Vent her.
Hvis jeg skulle overleve dette måtte jeg omstille meg raskest mulig.
Jeg visste hvor jeg var, spørsmålet var når.
Ut fra tøyet og våpnene alene visste jeg at det sannsynligvis var det 18. århundret.
1743.
Skottland er helt sikkert en del av Storbritannia.
Du har møtt noen av vennene mine, ser jeg.
Unnskyld meg, jeg har tatt for meg.
Noen gamle kamerater...
Noen nye bekjentskaper til å fortelle deres hemmeligheter...
Men alle venner tross alt.
Jeg byr deg velkommen, frue.
Mitt navn er Colum Ban Campbell Mackenzie.
Laird på denne borgen. Værsegod.
1743, tiår før den amerikanske revolusjonen.
England og Frankrike er i krig igjen.
En av Hannoverkongene sitter på tronen. Men hvem av dem?
Det er min forståelse at min bror og hans menn fant deg-
-i åpenbar nød.
"Åpenbar"?
Jeg ble angrepet og nesten voldtatt av en av Kong George II's soldater.
Utover at det var nært en voldtekt,-
så har du ikke lidd noen overlast?
Nei. Vennligst viderebring min takknemlighet til broren din for hans eskorte.
Jeg vil selvfølgelig være nødt til å arrangere transport-
-tilbake til Inverness så raskt som mulig.
Jeg er sikker på at noe kan arrangeres.
Men jeg selv ønsker å vite-
-nøyaktig hvordan en kvinne som deg-
-havnet i skogen, bare ikledd en simpel underkjole.
Det er interessant. Jeg tok et kurs i å motstå forhør-
-som en del av utdannelsen, og prinsippet er:
Hold deg så nært inntil sannheten som mulig,-
-og endre kun de detaljene som må forbli hemmelige.
Jeg er en enkefrue fra Oxfordshire.
Jeg var på reise til fjerne slektninger i Frankrike med en oppasser-
-da vi ble angrepet av landeveisrøvere.
Mens det lyktes meg å unnslippe bandittene-
-var jeg tvunget til å etterlate hesten og eiendelene mine.
Mens jeg vandret rundt i skogene-
-ble jeg plutselig angrepet av kaptein Jack Randall.
Jeg tror at du kjenner til han.
Det var under dette ubehagelige møtet-
-at jeg ble avhjulpet klærne mine.
Det er sant, kaptein Randall-
-har et visst rykte.
Men han er en offiser. En gentleman.
Og du sier: En mann som bærer kongens kommisjon-
-beslutter seg for å voldta en omreisende dame-
-han støtte på i skogen, og uten noen grunn.
Er det noen gang en god grunn for en voldtekt,-
-Herre Mackenzie?
Jeg ber om deres tilgivelse, madame.
En uheldig formulering fra min side.
Det er helt i orden.
Jeg mener vi snakket om min transport tilbake til Inverness.
Ja.
En kjeleflikker ved navn Sean Petrie,-
-han vil være her neste lørdag.
Han stopper i Leoch på sin vei til Inverness en gang om måneden,-
-og han har ofte plass til en eller to passasjerer.
Neste lørdag? Unnskyld meg.
Jeg har mistet orienteringen under all forvirringen.
Det gjør ikke noe. Fem dager fra nå.
I mellomtiden...
Jeg tilbyr deg husly i vår ydmyke bolig.
Takk.
Fem dager... Og jeg vil være tilbake på veien til Inverness,-
-og så tilbake til steinene på toppen av Craigh Na Dun,-
-og så forhåpentligvis hjemme igjen.
Jeg visste noe om denne æraen, politikken, folket, tøyet deres.
Selv noen av deres skikker og dagligtale var bekjente.
Men det var alt sammen annenhåndsviten-
-tillært fra bøker, museer, malerier.
Det var akkurat som å lande i en fremmed verden man bare har sett i et teleskop.
Ja, gutt.
To mot en, hva? Det er ikke fair.
Hva med to mot to?
Hvor skal du hen?
Hva med deg? En mot en. Kom igjen, Hamish.
Vis oss triksene dine. Sånn, flink gutt.
Veldig bra. raskt. Kom igjen.
Nei... Du ville vel ikke drepe en ubevæpnet mann. Nei.
Men han er ikke død!
Jeg har deg...
Men så begynner man å spekulere: Kanskje er livet i denne fremmede verden-
-ikke så forskjellig alikevel.
Tillat meg.
Takk skal du ha.
Får jeg presentere min hustru, Letitia?
Letitia, mrs Claire Beauchamp, en engelsk frue fra Oxfordshire.
-En fornøyelse å møte deg. -Fornøyelsen er på min side.
Jeg stoler på at Mrs Fitzgibbons har fått deg komfortabelt innkvartert?
Veldig. Hun er et under.
Underet er hvordan det lykkes henne å bake-
-slike flatbrød med de ringe ovnene vi har på kjøkkenet.
-Hvorfor "Beech-ham"? -Unnskyld?
Jeg lurer på hvorfor du kaller deg selv Claire "Beech-ham?"
Det er navnet mitt.
Ja, men familien din stammer fra Frankrike, ville det ikke da være mer korrekt med-
-"Bo-cham"?
De båndene vi har med Frankrike er gamle-
-men ikke tette.
På ett eller annet tidspunkt mistenker jeg en forfar for-
-å ha adoptert den engelske stilen.
Og hvilken del av Frankrike stammer anene dine fra?
De slektningene jeg har kommer nordfra nær Compiègne.
Compiègne.
Har Mr Mactavish det bedre?
-Mr Mactavish? -Hun mener unge Jamie.
Jamie? Hvorfor? Hva er galt med gutten?
Ikke noe annet enn en skramme, min kjære. Men si meg, hvor er han, Dougal?
Jeg sendte han til stallen for å hjelpe gamle Alec med hestene.
Stallene?
Det beste stedet under disse omstendighetene. Vil ikke ha han innenfor disse murene.
Men valget er ditt å ta, hvis du ikke er enig i ordrene mine.
Han har det vel bra nok der. Hent oss en flaske av rhinskvinen.
Nå, dette finner man ikke i Oxfordshire.
-Er du på vei til Compiègne, da? -Compiègne, ja.
Det er en vakker by, ikke sant?
Sant å si... så vet jeg ikke det, jeg har aldri vært der.
Ditt første besøk?
Ja.
Og du vil bo hos familien?
-Fjern familie. -Har du aldri møtt dem?
Nei, men jeg ser frem til det.
En munter begivenhet kan jeg forestille meg.
Man kan bare håpe.
Hei. Mitt navn er Claire.
Kom igjen. Fortell henne navnet ditt.
Hamish.
En fornøyelse å møte deg, Hamish.
Jeg så deg leke sammen med faren din i gården tidligere.
Med faren min?
Ja, du husker sikkert, Dougal. Du svingte han rundt.
Jeg beklager... Jeg tok visst feil.
Jeg er sønnen og arvingen etter Colum Mackenzie.
Det er du sannelig.
Jeg er redd for at de siste dagers strabaser-
-holder på å innhente meg.
Hvis dere vil unnskylde meg... Så vil jeg gå tidlig til sengs.
Da sier vi godt natt...
Mrs "Beech-ham."
Frank ville ha ledd og sagt at jeg hadde falt for det eldste-
trikset i boken; fyll personen med mat og vin-
-mens man fremdeles foretar avhøret.
Jeg måtte være mer forsiktig hvis jeg skulle overleve de fem neste dagene.
Du fikk ingen frokost.
Det er fremdeles noe grøt.
Skal jeg varme det?
Nei.
Jeg tenkte jeg ville skifte bandasjen på Mr. Mactavishs skulder.
Jamie.
-Hvor er stallene? -Øverst på engen.
Østpå.
Bra. Kom.
Det er jeg lei av.
Hun er bare en hoppe med glede.
Det er alltid bra.
Hva kan jeg gjøre for Dem, Mrs Beauchamp?
Det er mer hva jeg kan gjøre for deg. Noen friske bandasjer og lunsj.
Ja.
For en appetitt. Man skulle tro du ville spise gress hvis det ikke var annet.
Det har jeg gjort. Smaker ikke så ille, men fyller ikke noe særlig.
Har du virkelig spist gress?
I vinter.
For to år siden.
Jeg levde hardt, i skogen sammen med en gjeng gutter hvor vi plyndret kveg.
Vi satt i uhell i en ukes tid eller mer,-
-og da var det ikke mer mat igjen.
Man spør seg selv hvorfor du levde et liv som tyv,-
-i stedet for å passe din egen gård.
Det var satt en dusør på hodet mitt.
10 pund sterling. En gårdeiers årslønn i disse områdene av landet.
Det virker voldsomt for en enkel rømt fange.
Nei, ikke for flukt. For mord.
Men jeg drepte ikke den mannen jeg er ettersøkt for å ha drept.
Du er en meget komplisert mann, Mr Mactavish.
Nei... Det er egentlig en enkel historie.
Jeg fortalte hva som skjedde med meg på Fort William.
Den neste dagen eller to kunne jeg nesten ikke røre meg etter piskingen.
Jeg fikk feber fra sårene.
Men da jeg igjen kunne stå på føttene-
-hjalp noen av vennene mine meg ut av leiren igjen,-
-den som jeg slett ikke burde ha gått inn i.
Det var litt ballade da vi dro derfra-
-og en rødjakke ble skutt.
Ikke av deg.
For å si det som det var, kunne jeg knapt henge fast på hesten.
Det er nå fire år siden.
Virker som en gammel drøm, men... Sånn er det.
Jeg forstår at ditt rette navn ikke er Mr Mactavish.
Nei.
-Nei, det er det ikke. -Et pseudonym i stedet.
Hvis du synes det.
Det er verdifull informasjon.
Vet du, jeg...
Jeg tviler på det er tystere på slottet, men vet du hva, det er kasnkje noen-
-i området her som ville være glade for-
-å tjene noen få pennier ved å la engelskmennene vite hvor jeg er,-
-hvis de visste at jeg var ettersøkt.
-Vet Colum det? -At jeg er ettersøkt?
Ja, ja, Colum vet det. Og Dougal.
Men de er onklene mine, på min mors side.
Nå vet jeg det.
Hvorfor fortalte du meg det?
Du spurte.
Det er ikke et svar.
Du kunne ha løyet og sagt at det ikke var noe jeg skulle bry meg om.
Ja, det kunne jeg vel. Det tenkte jeg ikke på.
Besluttet å stole på deg i stedet.
Er du ferdig med å fylle deg mens hestene løper fritt?
Og når vil føllet bli ridd inn?
Ikke raskere ved at jeg må sulte.
Jeg må tilbake til arbeidet.
Takk for maten og...
Bare prøv å ikke bli pisket eller stukket ned i dag.
-Det vil være takk nok. -Jeg lover ikke noe, Sassenach.
Følger du etter meg? Det gjør du. Hvorfor?
Du kunne i det minste være høflig og svare meg.
Ba Colum deg om å følge etter meg?
Nei...
Dougal da?
Til å være kvinne så spør du mye.
Det har jeg hørt før.
vel, jeg har ingen svar til deg. Jeg er bare Dougals øyne, ikke hodet hans.
Men la meg advare dem, frue. Disse øynene ser ikke vekk fra deg-
-før hodet ber meg om det.
Det kunne vært verre.
Jeg deler vakten med Angus, og han vil du ikke finne så sjarmerende som meg.
Han ser mer i glasset enn over det.
En horebukk og kan gå på dyrene når det ikke er kvinner i nærheten.
Så jeg foreslår at du nyter det mens jeg er her,-
-for du vil lengte etter meg når du merker-
-den fæle ånden til den drittsekken ned nakken din.
Flott.
Heldigvis foretrekker han gamle kvinner med lukten av gård hengende over seg.
Da husker jeg å bade regelmessig.
Det vil han ikke vite hva han skulle gjøre med.
Tydeligvis mistenker du meg for noe siden du får noen til å følge med meg.
Kanskje du vil gi meg et hint om mistankene dine, eller er det for mye...
Jeg regner med at du kan være en engelsk spion.
En spion? Jeg?
Du har ikke fortalt meg sannheten om hvem og hva du er. Det vet jeg.
Og inntil jeg er sikker på deg så må jeg holde øye med deg døgnet rundt.
-Nå vet du hva jeg tenker. -OK.
Men jeg tror du vil synes det jeg gjør de neste fire dagene er kjedelig.
Jeg håper spionene dine gir deg full rapport.
Fire dager?
Ja, jeg drar sammen med Mr Petrie på lørdag.
Unnskyld meg. Men jeg trodde broren din hadde fortalt deg det.
Kanskje du ikke vet hva han tenker.
I de neste dagene-
-bestemte jeg meg for å holde på med småting for å holde tankene opptatte-
-inntil kjeleflikkerens ankomst, og for å ikke gi Dougals menn noe-
-av interesse overhodet.
Fru Fitz satte meg i arbeid med å sanke mat til kjøkkenet.
Jeg fant en stille følelse av fornøyelse med å merke at ting vokste igjen-
-følte tilfredsheten med å hjelpe dem til å gro.
Den slags er giftig.
Unnskyld. Det var ikke meningen å le.
Jeg kan forestille meg at det så morsomt ut der borte fra.
Takk for advarselen, men jeg vet godt at de soppene er giftige.
Hvem planlegger du å slippe vekk fra? Ektemannen din kanskje?
Fortell meg om det virker, og jeg vil prøve det på min.
Faktisk... toppen av de soppene er giftige-
-men man kan lage et pulver av de tørkede soppene.
Det er veldig effektivt til å stoppe blødinger hvis det brukes avgrenset.
Forstår du.
Mitt navn er Geilis. Geilis Duncan. Unnskyld at jeg ikke har presentert meg.
Navnet mitt er... Jeg vet hvem du er, Claire.
Landsbyen har summet av sladder siden du kom til borgen.
-Hva er det de sier om meg? -At du sikkert er en engelsk spion.
Disse vil starte en blødning-
-for å slippe unna et barn du ikke ønsker.
Det gir blødinger. Men bare hvis du bruker det tidlig.
For sent og det kan drepe både deg og barnet.
Jentene i landsbyen kommer til meg med den slags nå og da.
De sier at jeg er en heks.
-Er du? -Neppe.
Selv om jeg er klar over hvordan lege-betonia-
-kan forvandle frosker til duer.
Du burde komme og besøke meg en gang nede i landsbyen.
Jeg har et skap fylt med eliksirer og medisin som ville interessere deg.
Men jeg håper jeg ser deg i salen i kveld.
Salen?
Etter en ukes observasjon, diagnostiserte jeg Colum med Toulouse-Lautrec's syndrom.
Navngitt etter sin mest kjente lidende, som enda ikke har eksistert husket jeg-
-at det var en sykdom som bryter ned knokler og tilstøtende vev.
Lautrec døde som 38-åring.
Og med legevitenskapens tilstand i det 18. århundre-
-levde Colum Mackenzie høyst sannsynlig på lånt tid.
Herrene William Talbot og Fingal Duncan, vil dere tre frem?
De er naboer. De strides om en ku.
En ku?
-Han sier: la meg se. -Det er bra.
Jeg tror noe vil forsvinne under oversettelsen.
Kyle Ferguson, tre frem og presenter deg selv.
De slåss om noe land.
Faren hennes beskylder henne for løsaktig oppførsel.
Faren hennes ønsker at Mackenzie skal straffe henne for å ikke adlyde.
Nei.
Han tilbyr å ta jentas straff.
Hva? Men han er fremdeles skadd.
De diskuterer det nå.
Han tillater det.
-Han velger knyttnever. -Knyttnever?
heller det enn stroppen.
Hvis du ønsket en omgang juling, skulle jeg gjerne gitt deg det.
Ja, men... Du kunne ha laget ordentlig skade.
Pass på deg selv, gutt. Onkelen din er ute etter noe.
Hvor lenge fortsetter dette?
Bare inntil det flyter blod. Vanligvis når nesen deres knekker.
Det er barbarisk.
Claire, bli her.
Denne veien er raskere, og det gir mindre sladder.
Her.
Hvorfor gjorde du det? Tok straffen til jenta.
Kjenner du henne?
Jeg vet hvem hun er.
Har riktignok ikke snakket med henne.
Hvorfor det?
Det ville skjemt ut jenta å bli banket foran alle hun kjenner i salen.
Det vil ta lang tid å komme over.
Det er lettere for meg.
Jeg er sår, men ikke ordentlig skadet.
Jeg kommer over det på et par dager.
Værsegod gutt. Rens munnen din med dette.
Det vil rense sårene og ta litt av smerten.
Pilebarkte og litt irrisrot.
Ordentlig støtt-
Prima.
Det du gjorde var vennlig ment, gutt.
Laoghaire er barnebarnet mitt, vet du?
Ta den bandasjen av skulderen de neste par dagene.
Vil det ikke være lettere om du gjorde det?
Jo, men jeg vil være borte. Jeg drar avgårde med Mr Petrie i morgen.
Jaså.
Jamen...
Da er dette kanskje farvel.
Ja.
Jeg tror det er en som gjerne vil snakke med deg, alene.
Ja.
Vel, farvel til deg, Jamie.
Lykke på reisen, Claire.
Brødet bør vare en dag eller to, og osten vil holde en uke.
Du er alt for flink, Mrs Fitzgibbons. Jeg kan ikke få takket dem nok.
Det skal du ikke tenke på, jenta mi.
Lykke til på reisen.
-Colum ønsker å se deg. -Hvorfor?
Det har ikke noe å si.
Jeg er snart tilbake.
Kom igjen. Tre, to en.
-Er det noe galt? -Nei.
God dag, Mrs Beauchamp. God dag.
Du har ingen forbindelse til klanen Beaton, har du?
Til Beaton? Nei.
Healerne fra klanen Beaton er berømte i hele høylandet.
Vi hadde en her inntil han fikk feber som gjorde det av med han i løpet av et par dager.
Han het Davie Beaton.
Dette var hans konsultasjon, som han kalte det.
Virkelig?
Alt dette... og ingen å dele det med?
Jeg forstår at du selv har evner som healer.
Det er en av interessene mine, ja.
Kjenner du til bruken av disse eliksirer?
Noen av dem. Det er virkelig fasinerende.
Takk for at du viser meg det. Men jeg... Jeg er nødt til å gå.
Da vi ikke har hatt en healer siden Davie gikk bort-
-vil jeg be deg gjenoppta arbeidet hans.
-Men jeg reiser. -Nei. Du blir.
Hva har Dougal sagt til deg?
Har en av bøllene hans sagt noen løgner om meg?
Broren min har sin egen mening.
-Det er min beslutning. -Hvorfor skal jeg da bli?
-Fordi det vil glede meg at du gjør. -Fordi du tror jeg er spion.
Det tror du vel ikke om meg.
Jeg tror du har hemmeligheter, Claire.
Kanskje er de av dens slags som en kvinne alltid har,-
-og det er ingen trussel mot meg, til Leoch, eller til klanen Mackenzie.
Men inntil jeg vet beskjed-
-blir du her...
Som gjest.
Du mener som fange, ikke sant?
Bare hvis du forsøker å reise.
Oversatt av Team NB Sub.
Takk til NG Serier, Best på www.NXTGN.org