- Tidigare: - Slaget vid Culloden står idag.
Just som historien sagt. Nu måste vi gå.
Du lovade mig, om den stunden kom, att genom stenarna återvända hem.
Du och barnet.
William Grey, viscount Meltons son.
- Jag är inte beredd att döda dig. - Jag är skyldig dig mitt liv.
Jag är gravid. Det är Jamies.
- Jag kan få en tjänst vid Harvard. - Boston?
Jag vill att vi ska vara tillsammans. Barnet ska vara vårt. Ditt och mitt.
Jag delar dig inte med en annan. Du måste släppa honom.
Jag vet det. Jag accepterar dina villkor.
Jag fick fältflaskan av min far på min 21-årsdag, och tro mig, James.
Jag får se hertigen av Cumberland dricka ur den efter den här dagen.
Bara en avledande manöver. Cumberland försöker oroa oss.
Om vi tvingar dem att komma till oss över myren kommer vi att slå dem.
Det måste ske nu!
Sire, ge attackordern medan det fortfarande finns en chans.
Var har du varit? Ägnat dig åt att dricka whisky?
Det var så lite. Lallybrochmännen är hemma nu.
Tänd på längs hela linjen!
Eld!
Lever du?
Lever du, Jamie?
Tyst. Det finns rödrockar kvar och de dödar de sårade.
Kan du stå upp?
- Låt mig vara. - Jag låter dig inte dö I leran.
Trots att du är en envis dåre som inte tål whisky.
- Jag dricker dig under bordet. - Knappast.
- Har vi råd med allt det här? - Det kostar en hel del.
Du har alltid sagt att du vill ha ett riktigt hem.
Ja, nog är det riktigt.
- Så mycket plats för bara oss två. - Vi är snart tre.
Ja.
Historieprofessorns arbetsrum, förmodar jag.
Kanske. Arbetsrummet kan ligga där husets dam önskar.
Husets dam vill ha det här.
Köket, där husets dam förmodligen kommer att ordna till goda rätter.
- Ordna till? - De säger så I USA.
"Jag tänker ordna till lite mat."
Hoppas inte på för mycket, partner. Jag är lite ringrostig.
Jag kommer att vara nöjd vad du än lagar.
För tusan!
- Vill du ha hjälp? - Nej, det går bra.
Låt bli det där. Varsågod.
Jag minns mitt första. Ryggen värkte nåt hemskt.
Min stilige latmask till make lyfte inte ett finger.
- Jag klarar det själv. - Visst. Men varför när du får hjälp?
- Millie Nelson. - Claire Randall.
- Vem har lärt dig det där? - Min farbror, vid en lägereld.
Det låter smutsigt. En massa aska och sot.
Det ger maten en härlig rökig smak.
Jag antar att din make gillar det. Det är det enda som betyder nåt.
Ja. Jag hoppas det.
En överraskning.
Tycker han om överraskningar?
- Inte särskilt. - Du är modigare än jag.
Om jag överraskar Jerry med nåt annat än grytstek, köttfärslimpa-
- bönor I tomatsås och kål så får han en hjärtinfarkt.
Det var ingen dum idé.
Nej, jag tror att Frank kommer att gilla nåt annorlunda.
Han är progressiv, har ett öppet sinnelag.
Jag älskar Jerry, om du kanske tror nåt annat.
Men han är som de flesta män. Hustrun ska inte göra nåt ovanligt.
Laga mat, städa, uppfostra barnen, se söta ut när de träffar chefen.
Du har haft tur. Du träffar inte nån som Frank igen.
Långsamt.
Ska vi försöka fly?
Jag flyr ingenstans. Knappt nån kan stå upp.
Om du kan det, Rupert, ge dig iväg. Bli inte kvar för vår skull.
Nej, jag väntar.
Det är en massa britter där ute.
Ja. Inte heller de som flydde igår kommer långt.
Jag hörde soldater passera I rask marsch.
Det blir inte svårt att jaga ifatt vår blöta och smutsiga skara.
Claire, älskling. Vi måste åka om 20 minuter.
Jag kommer, Frank.
Man måste se söt ut när man träffar chefen.
Truman blev president av en tillfällighet.
Ett kosmiskt skämt för att dämpa nationen.
Just när USA: s makt hade nått olympiska höjder vid krigsslutet.
Sen den sorgliga dag då han började styra landet-
- herrekiperaren från Missouri, har han varit oförmögen uppgiften-
- att ta upp manteln efter Washington, Jefferson och Lincoln.
Vi båda är nykomlingar här-
- men jag skulle inte räkna ut demokraternas kandidat än.
Ni är den ende som tror så, professorn.
Tidningarna tror att hans nederlag I november är så gott som säkert.
Jag vill inte tro att vi är dömda till Thomas Dewey.
Jag läste att presidenten har större stöd än det verkar.
- Ursäkta? - Jag läste en spalt I Globe.
Presidenten vinner om han fortsätter utmåla kongressen som ineffektiv.
Mr Dewey erbjuder bara plattityder.
En spalt I Globe?
Professor Randall, håll ett öga på er hustrus läsvanor.
Snart vill hon väl att kvinnor ska få studera vid Harvard Law.
Harvard Medical har kvinnliga studenter sen tre år.
För att lugna ner Eleanor Roosevelt och hennes kotteri av agitatorer.
Flickorna tycks nätt och jämnt klara studierna.
Tidigare erfarenheter visar att få kvinnor lyckas som läkare.
Jag har nog inte nämnt en sak, dekan Jackson.
Min hustru var fältsjuksköterska under kriget.
Verkligen? Mycket patriotiskt, mrs Randall.
Att rycka in vid en krissituation. Men det kändes säkert bra att återgå-
- till viktigare och mer passande husliga angelägenheter för en dam-
-när kriget var över.
- Ja, jag är mycket glad. - Naturligtvis är ni det.
Vilken ung kvinna skulle inte glädjas åt att bli mor?
Har ni hunnit sätta er in I vårseminarierna om rosornas krig?
Jag är rädd att professor Holloway överbelastar schemat med...
Är allt väl?
Du är så tyst.
Jag mår bra.
Murtagh.
- Vad hände med Murtagh? - Jag vet inte.
Har du hört nåt om Murtagh Fitzgibbons Fraser?
Jag tappade honom ur sikte och hoppas att han redan är död.
- Ni två undersöker baksidan. - Ja, sir.
Herregud.
- Jag är lord Melton. - Rupert MacKenzie från Leoch.
Och andra tillhörande kung Jakobs styrkor.
Jag gissade det. Jag har beordrats av hans nåd hertigen av Cumberland-
- att avrätta varje man som deltog I det landsförrädiska upproret.
Anser sig nån vara oskyldig till landsförräderi?
Nej, my lord. Bara förrädare.
Kommer vi att bli hängda?
Ni blir skjutna, som soldater.
Tack, my lord.
Ni har en timme på er. Nån kanske vill ha saker-
- till att skriva ett brev? Min sekreterare ordnar det.
Efter åtta år av ransonering vaknar jag gärna-
- till lukten av bacon och ägg resten av livet.
Baconen är slut sen. Jag ska gå till marknaden idag.
- Har du sovit gott? - Det är lite svårt att vara bekväm.
Jag tar det.
- Jag säger det igen. En styggelse. - Det är så de dricker det.
Det luktar inte ens te efter veckor I de här små pappersblöjorna.
- Det finns kaffe också. - Varför ändra nåt som är bra?
Te I en burk. Skopa upp det och lägg det I en kanna.
- Är det verkligen så svårt? - Nej.
Jag kommer aldrig förstå amerikaner. De måste alltid ha nåt nytt.
Det är en av anledningarna till att jag gillar landet.
Det är ungt och ivrigt, tittar alltid mot framtiden.
- Jag har funderat. - Var snäll och räck mig brödet.
Jag vill ansöka om medborgarskap.
- Verkligen? - Jag har bott I hela världen.
Jag har aldrig haft nåt som knyter mig till England.
Vårt barn ska ha ett riktigt hem.
Vårt barn.
Inget som knyter dig till England? Avstår du ditt arv så lätt?
Hastings och Magna Carta. Drake och Marlborough.
Tudor, Stuart, Plantagenet. Jag utkämpade ett krig för det.
- Det är bara nåt jag vill göra. - Det behövs inte.
Min anställning ger oss båda uppehållstillstånd utan tidsgräns.
Det är inte det som det handlar om.
Nej, det handlar inte om det.
Det handlar om det där. En hustru som inte låter mig beröra henne.
Erkänn. Du använder graviditeten till att hålla mig på avstånd.
Du har dragit dig allt längre in I ditt skal sen vi kom hit.
Gå inte, Claire. Vi måste hantera det här som vuxna.
- Till skillnad mot mitt sätt? - Snälla, stanna! Prata med mig.
Vad ska jag säga, Frank? Vad vill du ha av mig?
När ska du återvända från det förflutna?
Du bad mig lämna bakom mig allt som betydde nåt för mig.
Du pratar om saker du saknar från den gamla goda tiden.
"Nämn aldrig det förflutna." Det var avtalet, som jag hållit.
Avtalet var att vi skulle uppfostra barnet ihop. Vårt barn.
Inte fött än, men jag får inte komma nära eller beröra dig.
Sex? Handlar det om det? Behöver du ett bra knull?
Det finns fina flickor på Radcliffe som skulle älska din accent.
Det är inte jag som har knullat med andra.
Jag tvingade inte på dig avtalet, eller flytten till Boston.
- Jag tvingar dig inte att stanna. - Jag har aldrig trott nåt annat.
Ge dig iväg eller stanna kvar.
Men snälla, gör det för att det är det som du verkligen vill göra.
Ladda om!
Döm dem inte på samma sätt som resten av mannarna.
De är bara pojkar och inte ansvariga för sina handlingar.
Hans nåd var tydlig. Inga undantag på grund av ålder.
Jag beklagar.
Lugn, pojkar. Det är snart över. Upp med hakan.
- Namnen? - Giles McMartin.
Frederick MacBean.
Ska jag skriva ett brev åt dig, Jamie? Nåt till familjen?
Nej.
Låt det vara.
Din hustru, då? Claire.
- Hon är borta. - Vart tog hon vägen?
Vill nån bli den näste?
Ja.
- Jag säger farväl nu, Jamie. - Vi ses igen snart.
Gordon Killick.
Jag är glad att du är vaken.
Jag ville inte säga farväl när du snarkar och fiser I sömnen.
Du har alltid snarkat högre än nån annan man jag hört.
Folk har alltid beskyllt mig för det, men Angus var den som snarkade.
Det blir trevligt att få träffa honom igen.
Det blir trevligt att få se er två tillsammans.
Jag förlåter inte det du gjorde mot Dougal.
Men jag tänker inte dö hatisk mot dig heller.
Herren kommer att döma oss båda. Jag förlitar mig på Hans nåd.
Farväl, Jamie.
- Vill nån bli den näste? - Ja.
Rupert Thomas Alexander MacKenzie.
Jag vill att det går undan. Försök att hålla jämna steg.
Nästa.
Bäste kyrkoherde, jag behöver er assistans igen.
Kan ni forska lite åt mig rörande en 1700-talshögländare?
Han stred I slaget vid Culloden. Han hette James Fraser.
- Frank. - Claire.
- Vad är det? - Vattnet har gått.
Jag värmer upp bilen.
De sårade som kan gå har avrättats. Vi måste bära ut resten.
- Låt korpralen välja ut bårbärare. - Ja, my lord.
- Ska de skjutas där de ligger? - Ställ dem upp.
Gud. Inga fångar skjuts liggande. Inte ens landsförrädare.
Ja, my lord. Jag ber om ursäkt.
Ni som inte kan gå bärs ut så att domen kan verkställas.
- Vill nån bli den förste? - Ja. Se till att få det gjort.
Namnet?
James Alexander Malcolm MacKenzie Fraser.
Av Broch Tuarach.
Fraser?
- Är du jakobiten Red Jamie? - Jag har kallats det av mina fiender.
Guds blod.
- Vill nån annan gå före? - Ja, jag går.
Säger namnet John Grey dig något?
Lyssna på mig! John William Grey.
Är det namnet bekant?
Hör nu.
Skjut mig eller gå härifrån.
Nära Corrieyairack. En gosse, runt 16 år.
Du råkade på honom I skogen.
Ja.
Han försökte döda mig när jag pissade.
Jag bröt armen av honom, om jag minns rätt.
John Grey är min bror. Han berättade om ert möte.
Du skonade hans liv och han gav ett löfte. Är det sant?
Han lovade att han skulle döda mig.
Det gör inget om du gör det åt honom.
Han sa att han hade en hedersskuld till dig.
- My lord? - Vilken jäkla situation, Wallace.
- Jakobitkräket är Red Jamie. - Han som är efterlyst?
Hans nåd skulle bli mer än nöjd med en sån fånge.
Charles Stuart är borta. Kända jakobiter lugnar Tower Hill.
- Ska jag meddela hans nåd? - Nej. Kräket räddade min bror.
- Min familj har en hedersskuld. - Jag förstår.
- Ni kan inte ge honom till hans nåd. - Jag kan inte ens låta skjuta honom.
- Då sviker jag min brors löfte. - Jag säger inget, om du gör det.
Vi kanske kan skjuta honom, trots allt.
Om vi ger honom ett alias.
Det är mörkt om tre timmar.
Fortsätt med avrättningarna. Hitta sen en kärra fylld med hö.
Välj en kusk. Nån som är diskret och som accepterar en muta.
- De ska vara här före mörkret. - Ja, my lord. Fången, då?
Han kan inte krypa, inte fly. Han blir kvar tills kärran är här.
Jag ska inte nånstans. Jag vill bli skjuten.
Han yrar.
Jag tvivlar på att han överlever färden.
Men då är hans död inte min skuld, eller min familjs.
Ja, my lord. Vart ska vi skicka honom?
De dröjer.
Jag är här. Andas.
Ingen fara. Det är helt normalt.
Jag är glad att jag missade dig med askfatet.
Du siktade bra. Mina kattlika reflexer räddade mig.
God kväll, mr och mrs Randall. Jag är dr Thorne, er läkare.
- Var är dr Bell? - Upptagen. Jag informerade honom.
Var lugn och gör som jag säger så kommer allt att gå bra.
- Var inte rädd. - Jag är inte rädd.
Hur långt är det mellan värkarna? Är det första barnet?
- Ja. - Nej.
Jag fick missfall för ungefär ett år sen.
Ja, just det.
Det komplicerar det hela en aning. Större risk för modern och barnet.
Vi flyttar er hustru till förlossningsrummet, mr Randall.
Ge henne en kyss. Jag tar över nu. Det här kommer att gå bra.
- Jag borde ha nämnt missfallet. - Det spelar ingen roll nu.
Men lova en sak. Kasta inget askfat på doktorn.
Det kan jag inte lova.
- Jag önskar jag kunde vara med. - Nej, det gör du inte. Tro mig.
Jag väntar, oavsett hur lång tid det tar.
Dags att gå. Väntrummet ligger till vänster.
Följ lukten av cigaretter och svett.
Claire. Jag älskar dig.
Ni känner inget, mrs Randall. När ni vaknar är ni mor.
Vänta! Jag vill inte bli sövd.
Syster Watkins. Seså, mrs Randall. Allt är bra.
- Ni behöver inte vara orolig alls. - Säg inte vad jag behöver.
Jag är kapabel att avgöra hur jag vill ha mitt barn förlöst.
- Vad var det där? - Bara nåt som gör er lugnare.
- Sov gott. Överlåt allt åt oss. - Din jävel.
Jamie?
- Hör du mig, Jamie? - Kan du prata?
- Är jag död? - Du är hemma, på Lallybroch.
Lallybroch.
Jag fattar inte att du är hemma, bror.
Var är mitt barn?
- Var är mitt barn? - Ni har vaknat, mrs Randall.
Var är mitt barn? Är det dött?
Den här vägen, mr Randall.
Claire.
Allt är bra. Här är hon.
Här är hon. En liten flicka.
- Hon mår bra. - Hon är perfekt, Claire.
Du är så vacker.
Precis som sin mor.
- Frank. Jag har varit hemsk mot dig. - Nej. Glöm allt det där.
- Det här är det enda som betyder nåt. - Ja.
Ja.
Det kommer att bli bra. Vi kommer att ha det bra. Jag lovar.
Det här kanske verkligen kan bli en nystart.
- För oss alla. - Det ska vi se till. Jag älskar dig.
- Vilken liten ängel. - Tack.
Från vem kommer det röda håret?
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com