- Tidigare: - Guldet.
En silkie från havet...
- Såg patrullen honom här? - De tror att han simmade till öarna.
- Blev du förälskad i nån annan? - Jag har aldrig älskat nån annan.
- Så trevligt att träffa dig. - Jenny och jag sörjde dig många år.
- Ian har rymt. Har du sett honom? - Nej.
- Du ljög. - Jag lär honom hur världen fungerar.
Vem är du?
- Din morbror är en uppviglare. - Gå!
- Unge Ian ska hem. - Jag hjälper gossen till Lallybroch.
Jag var tillbaka -
- vid den plats som präntats in för evigt i mitt huvud och hjärta.
Det var mitt hem en gång. Inget tycktes ha förändrats-
- men på nåt sätt kändes inget som då.
Jag trodde inte att jag nånsin skulle få se ers nåd här igen.
Inte jag heller.
När Ian sa att du levde hade jag kunnat knuffas omkull med en fjäder.
Jag förstår att det måste ha varit chockartat.
- Men här är jag. - Ja, det är du.
Du ser bra ut.
- Hur mår barnen? - De är vuxna. Några har egna barn.
Jag var halvdöd av oro.
- Jag ville inte oroa er, men... - Gå in. Att prata gör det bara värre.
Varför sa du inte att han var där? Din syster var så orolig!
- Då hade ni hämtat mig. - Till platsen där du hör hemma.
Mata hönor? I staden kan jag tjäna pengar.
- Har du gjort det, tjänat pengar? - Ja, och jag var bra på det.
Fergus kallade mig naturbegåvning. Jag sålde 20 konjaksfat.
- Innan vi flydde efter branden. - Vilken brand? Fly?
Lät du min son sälja sprit och umgås med brottslingar?
Jag har tagit hand om gossen. Det blev en liten brand i tryckeriet.
Liten? Du skulle inte stå här om den hade varit liten.
Blev det inget kvar?
Är det därför du är här? Motvilligt, med en hemlös i sällskap.
Tillbaka i våra liv efter 20 år som om inget hade förändrats.
Allt var bra i Edinburgh, Janet.
Men Kronans man utpressade mig och lät sin buse attackera Claire.
Moster Claire dödade honom. Han fick så han teg.
Gå ut, nu.
Se till att jag kan hitta dig när det är dags för ditt kok stryk.
- Dödade du en man inför min gosse? - Han var inte där. Jag var tvungen.
Mannen attackerade och jag försvarade mig. Men det är mer...
Ska vi sätta oss vid brasan medan vi lyssnar på skrönan?
Du klagade inte på pengarna. Du vet att jag inte tryckte psalmer.
Jag vet hur du tjänar pengar, men det är du.
Du kunde ha lärt Ian trycka, inte bli en brottsling.
Jag lovar, jag behandlade honom som min egen son.
Då kan du bestraffa honom som om han vore din egen.
Det kanske finns ett annat sätt för honom att ställa allt till rätta?
Jag avskyr det här. Det stinker som djävulens arsle.
- Om mamma hör dig svära... - Ingen gillar skvallerbyttor, Janet.
- Du blir täckt av dynga. - Du är täckt av rävsvans.
- Orättvist. Du får inte ens stryk. - Matthew borde göra det här.
Jag skulle hellre få stryk.
- Du har dynga runt munnen. - Det är inte dynga, det är skägg.
Skägg? Du?
Du hade kanske rätt.
Du också.
Jag borde ha meddelat er att han var hos mig, men gjorde inte det.
Jag ber om ursäkt.
Gossen älskar dig, Jamie.
Han följer dig som en hundvalp och lyssnar på allt du säger.
Henry!
Lämna tillbaka den! Henry!
Era små odjur. Då blir det där er kvällsmat.
Du har verkligen huset fullt. Hej! Jag heter Claire.
- Det här är Angus och Anthony. - Så trevligt, två fina herrar.
Sätt fart.
De är Maggies. Minns du att du höll henne i det här rummet?
Självklart. Du var så säker på att det skulle bli en gosse.
Det känns märkligt att hon är gammal nog för egna barn.
Det är sånt som sker under 20 år.
Jag hörde att vi har gäster.
Jag är James Murray.
Lille Jamie. Du är verkligen inte liten längre.
Senast jag såg dig såg du knappt över kanten på en tvättbalja.
Claire bodde på Lallybroch när du var i Matthews ålder.
Nu är Jamie gift med Joan och far till Henry, Matthew, Caroline-
- och lille Benjamin.
Jag går ut till min morbror.
- Han är blöt. - Kan jag hjälpa till?
Jag vill inte förvirra barnet med ett okänt ansikte.
Unge Ian har torkat dynga så det räcker till bränsle i en månad.
- Gossen sonar sitt brott. - Vår pappa hade varit hårdare.
Stryk är inte det enda sättet att lära nån en läxa.
Har du blivit en auktoritet på barnuppfostran?
Nej.
Men jag är en auktoritet på området-
- att vara en 16-årig gosse som bor på en gård.
Ni behandlar honom som ett barn, men han är en man.
Ge honom lite frihet medan han ännu tror att det är ni som kan ge den.
Du säger till mig vad jag ska göra.
Det är en dödssynd att gifta sig igen medan den första fortfarande lever.
Jag trodde inte att Claire levde.
Du trodde att hon var död, men delade inte sorgen med mig.
Jag ville knappt andas och ännu mindre prata om det.
Jag förstår.
Men du måste prata nu. Jag vill veta vad som hände.
Jag var redo att dö på slagfältet vid Culloden.
Om jag var död hade det varit farligt för Claire att vara kvar.
Jag såg till att hon kunde gömma sig på ett värdshus.
Hon fick pengar till en färd till kolonierna när det blivit lugnare.
Senare fick jag veta att britterna hade letat igenom byn och dödat alla.
Män, kvinnor och barn.
Men hon kom undan?
Ja. Hon trodde att jag dog i slaget.
Hon tog ett fartyg till kolonierna. Jag visste det inte då.
Jag satt här med Claire och såg dig tas till fånga av rödrockarna.
När du inte kom hem red vi ut och sökte efter dig.
Den Claire jag kände hade aldrig slutat leta efter dig.
Vi kan bygga en stuga på västra delen av marken.
Vi kan skapa ett liv här, Claire.
Jenny tål nästan inte att se mig.
- Vi borde kanske säga sanningen? - Att du färdats från en annan tid?
Du kan lika gärna säga att du är en sjöjungfru.
- Murtagh förstod. - Vi tvingades ta den risken.
Han hade sett världen. Jenny har aldrig lämnat gården.
Vi är alltid oense.
Hon skulle ställa en massa frågor som vi inte kan svara på.
Om jag inte säger sanningen kommer en mur finnas mellan oss.
Jenny sprider ett varmt ljus över dem hon litar på-
- och en kall skugga när hon inte gör det.
Ja.
Ibland fattar jag fortfarande inte att du verkligen är här.
Jag letade efter dig en gång.
Den dag jag rymde från Ardsmuir.
- Rymde du? - Ja.
Det fanns en man som hette Duncan Kerr.
Han sa att det fanns en skatt gömd på en ö.
Han hade feber och visste att han var döende.
Det var hans enda chans att säga det till nån han litade på.
Hans sista ord var att skatten vaktades av en buidseach ban.
La dame blanche.
Vita frun.
Mitt hjärta -
- stannade nästan när han sa det.
Jag tänkte att du kanske hade återvänt.
Att du fanns där ute.
Det finns hundratals öar längs kusten.
Men bara en där silkierna bor. Silkie Island.
Jag simmade ut till den. Det var vanvettigt kallt.
Claire?
Claire!
Naturligtvis hittade jag dig inte där.
Det var dåraktigt att tro att du skulle återvända.
Om han inte redan varit död-
- hade jag dödat Kerr själv, för att han hade fått mig att hoppas.
Då upptäckte jag det. MacKenzies vapen.
Inristat i sten, precis som Kerr hade sagt till mig.
Där hittade jag skatten.
Kerr hade åtminstone rätt om det.
Skrinet var fullt av gamla mynt och juveler.
Rubiner, smaragder, tre stora safirer.
Jag tog en och gav den till fängelsekommendanten.
Du var fri och hade skatten.
- Varför återvände du till fängelset? - Jag kunde inte ta den med mig.
Dessutom behövde fångarna mig. Jag var deras ledare.
Jag var inte på en ö.
Men jag fanns där ute och önskade att du skulle hitta mig.
Det låter dumt, men alltid när jag hörde fågelsång-
- så låtsades jag att det var du som pratade med mig.
Vet du att grågäss är par för livet?
Om man dödar en vuxen när man jagar så måste man vänta.
Partnern kommer dit och sörjer.
Man måste döda den också.
Annars sörjer den sig till döds.
Den ropar efter den försvunna.
Vad är det? Jamie?
Jag har tänkt berätta en sak, sassenach.
Det har inte varit lätt att dölja det.
Jag ville prata med Ned Gowan för att se om lagen kan hjälpa oss.
- Lever Ned Gowan? - Det är väldigt invecklat.
Du måste lyssna med hela ditt hjärta.
- Pappa! - Vem är den kvinnan, pappa?
Pappa?
- Sassenachhäxan! - Vad gör du här, Laoghaire?
Du är död!
Hur kunde du göra så mot mig, Jamie Fraser?
Smita hem bakom min rygg, med den horan!
- Vi borde inte vara här. - Jag har inte gjort nåt.
Pappa! Mamma! Sluta!
Pappa?
Har han inte berättat det? Han är min make nu.
Är du helt skamlös, din häxa? Återvänd till helvetet!
- Släpp mig! Låt fnasket försvara sig! - Gå ner nu!
Vänta här. Vänta, Laoghaire!
Pappa!
Vem är den kvinnan? Varför gjorde hon mamma så arg?
Den kvinnan är Claire. Min hustru.
Min första hustru.
Jag trodde att hon var död, men Gud gav henne tillbaka till mig.
Jag tänkte säga det till dig och din syster, men fick inte chansen.
Mamma, då?
Jag försökte vara hennes make, men din mamma och jag...
Vi har inte de band som förenar människor för alltid.
Har du de banden med den andra kvinnan?
Ja.
Kommer du att försvinna för alltid nu?
Var inte orolig, Joanie. Jag älskar dig och din syster.
Jag kommer alltid ta hand om er. Jag lovar.
Gå till Marsali nu. Hon tar dig hem till er mamma.
Hon behöver dig.
Claire.
- Låt mig få förklara. - Det är lite för sent.
Jag bodde inte med henne. De bor i Balriggan.
Jag trodde inte att de skulle komma hit.
Det var ett stort misstag, Laoghaires och mitt äktenskap.
Två barn. Det tog ett tag innan du kom på det.
- Jag är inte flickornas far. - Verkligen?
Den lilla flickan har rött hår.
Det finns andra rödhåriga män i Skottland, Claire.
Laoghaire var änka med två barn när jag gifte mig.
För knappt två år sen. Vi lever åtskilda.
Skulle det göra allt bra?
Det är Laoghaire. Hon försökte få mig dödad.
Det var du som sa att jag skulle vara snäll mot flickan.
Jag sa att du skulle tacka henne, inte gifta dig med henne.
- Du går inte nånstans. - Du kan inte stoppa mig.
Du ljög för mig. Du sa att du inte blev förälskad i nån annan.
Jag var inte förälskad.
Du berättade om din son.
Varför kunde du inte berätta om det här? Varför?
Varför?
Därför att jag är feg. Därför.
Jag sa inget för jag var rädd att förlora dig.
Jag stod inte ut med den tanken. Jag ville ha dig, struntade i allt.
Jag tänkte offra hedern, familjen och livet för att få vara med dig.
Trots att du lämnade mig.
Lämnade dig?
Du tvingade mig att återvända.
Jag hade gärna dött vid Culloden med dig.
- Klandrar du mig för det nu? - Jag klandrar dig inte.
Du måste göra det för Briannas skull. Det kan jag inte beklaga.
- Du klandrar mig för att jag är här. - Nej.
Jo. Nej.
Gud. Nej, jag...
Vet du hur det är att leva i 20 år utan hjärta?
Att vara en halv människa och existera i det som återstår?
Om jag vet det? Ja, din jävel, det vet jag!
Tror du att jag återvände till Frank och levde lycklig?
Ibland hoppades jag det. Ibland såg jag honom med dig.
Han låg med dig och höll mitt barn! Då hade jag kunnat döda dig!
Jag behöver inte inbilla mig Laoghaire!
Gud! Jag har aldrig varit fäst vid Laoghaire!
Gift med nån du inte vill ha som du sen kan kassera?
Jag är dömd vad jag än säger. Svekfull bock eller hjärtlöst odjur.
- Du borde ha sagt det till mig. - Då hade du gått utan ett ord.
Jag hade gjort värre saker än att ljuga för att få ha kvar dig.
Släpp mig!
Claire! Nej! Jag älskar dig och bara dig.
Sluta! Båda två.
Ni bråkar och bär er åt som djur, och struntar i att hela huset hör er.
Vill du ha whisky?
Det kan jag nog behöva.
Tack.
Jag ber om ursäkt för att jag störde huset.
Det är jag som ska be dig om ursäkt.
Jag sa till moster Laoghaire att du var här, och hon kom hit.
Det var inte min avsikt att orsaka bråk, verkligen inte.
Jag antar att en av oss hade fått veta det förr eller senare.
Varför berättade du det för henne?
Mamma sa att jag skulle göra det.
- Sa du åt Laoghaire att komma hit? - Hon är hans hustru.
Jag är hans hustru.
Varför försökte du då inte hitta honom efter kriget?
- Varför tog det 20 år att återvända? - Jag trodde att han var död.
Han var det. Det dröjde innan han började leva.
Nu är du här. Du har dödat en man, tryckeriet brann och han är på flykt.
- Är allt det mitt fel? - Du får honom att ställa till det.
- Jag ville ingå i familjen igen. - Familjemedlemmar skriver brev.
De berättar att de lever.
Tror du att tiden stod stilla och att vi bara har väntat på dig?
Nej.
Jag hade en annan make i Amerika och det handlade om att överleva.
Det var inte lätt, men jag lade det förflutna bakom mig-
- för att få det äktenskapet att fungera.
- Vet Jamie det? - Ja.
- Fick du några barn? - Nej. Jag fick inte barn med honom.
När han dog ville jag komma hit och besöka Jamies grav och säga-
- att jag aldrig glömde honom.
Men istället fann jag honom vid liv.
Jag hör sanning i det du berättar för mig.
Men jag ser i din blick att du fortfarande döljer nåt för mig.
Jag vet inte om jag kan, eller vill, lita på dig igen.
En häst som bryter benet dödar man, för det läker aldrig ihop rätt.
Inte vi heller.
Om mamma levde skulle det här ta livet av henne igen.
Jamie sover i stallet och Janet bäddar i gästrummet.
Stör det dig inte att han ligger med båda sina hustrur?
- Han och Laoghaire lever inte så. - Han får familjen att verka dum.
Endast du är dum. Du rör om i skiten och pratar om Gud.
- Är det här mitt fel? - Jag hör dina böner varje kväll.
Du ber för Jamies lycka efter alla hans sorger.
Nu har han den, men du låter honom inte få den.
Ser det här ut som lycka för dig?
Claire.
- Snälla. - Jag borde inte ha återvänt.
Jag kan inte ta tillbaka de 20 åren.
Eller det liv jag levt, men nu vill jag göra rätt.
Att återvända var riskabelt. Du kunde ha förändrats, vi båda.
Jag är fortfarande den person som du blev förälskad i.
"Säg sanningen till mig. Jag lovar dig samma sak."
Det var dina ord, Jamie.
Vi kan ha hemligheter, men inte lögner.
Jag beklagar, Claire. Verkligen.
Jag har bara upplevt en kärlek i mitt liv, och det var med dig.
Det är sanningen, alltså?
- Laoghaire! - Sänk pistolen.
Nej. Jag tänker inte sitta hemma och låta henne ta dig.
- Jag skyddar det som är mitt. - Det är inte Claires fel.
Hon ska lämna oss i fred och hålla sig borta från våra liv.
Vi har inte bott i samma hus under flera månader.
Det kanske inte var perfekt, men du var min.
Du bor inte där, men tar hand om mig och...
- Jamie! - Bort från honom!
Jamie?
- Hjälp mig lägga honom på bordet. - Vad gör några ärr till? Låt bli mig.
Snälla, ge mig alkohol. Ta av dig den här.
- Ta av dig skjortan. - Gode Gud!
- Vem gjorde det? - Laoghaire.
- Det finns inget Claire inte klarar. - Jag hämtar handdukar och bandage.
Hämta min medicinutrustning i väskan på gården.
Varmt vatten och försök hitta ett förkläde.
- Bara hagel, inget allvarligt. - Jag har berättat om bakterier. Tack.
- Jag ska hjälpa pappa. - Här. Jag måste gräva ut kulorna.
Lägg dig ner.
Dina knivar är mycket flotta, moster.
Jag kände en mycket duktig knivsmed i kolonierna.
Det är den här som oroar mig.
Om pulsådern har genomborrats förblöder han och jag kan inget göra.
- Genomborrade den pulsådern? - Nej, han hade tur.
- Moster. - Han har druckit nog med alkohol.
Inte till morbror Jamie. Till dig, moster.
Du är den ende som kallar mig det.
Det är tur för morbror Jamie att du är här.
- Det blev en schweizerost av armen. - Jag vet inte vad det är.
Men om den ser ut så där vill jag inte ha den på brödet.
Kulorna är ute och din pulsåder är hel.
- Jag behöver whisky. - Du har fått tillräckligt.
Du behöver vätska. Vatten eller buljong.
- Whisky är väl vätska? - Nej. Drick det här.
Jag kommer aldrig förstå vad du såg hos den kvinnan.
Hon hade inte en pistol när jag råkade på henne.
- Är det allt? - Vill du verkligen höra det?
Kommer du inte bli arg?
Jag har inte slutat vara arg.
Du kan lika gärna förklara det.
Jag hade varit borta länge.
När jag återvände från Helwater, från England-
- var allt annorlunda. Jennys barn kände inte igen mig.
Jag var ett spöke.
- Om du förstår vad jag menar. - Ja, det gör jag.
Jag var här, men jag var inte hemma.
Jag antar att jag var ensam.
Det var min första hogmanay på Lallybroch sen jag var gosse.
Lallybroch strålade och var varmt.
Jenny hade pyntat salongen. Jag hade aldrig sett den så fin.
Spelmannen vid fönstret spelade jiggar och reelar.
På varje bord fanns det mat och dryck.
Jag kände att pappa och mamma var där, och min bror Willie.
Jag fylldes av glädje och ensamhet samtidigt.
Tycker du om fikon?
Ja. Tack.
Vill du dansa?
- Det var länge sen jag gjorde det. - Vi kan lära dig.
Snart kändes mitt hjärta lättare.
Musiken omfamnade mig och jag skrattade.
Jag insåg att jag inte hade skrattat på riktigt sen den där gången.
Den sista gången jag var med dig.
- Du dansar bra. - Tack. Ni också.
Det där gjorde mig hungrig.
- Är ni kusin Aileens döttrar? - Nej, vår mamma är fru MacKimmie.
Där var hon. Änka två gånger, med två barn som saknade en far.
Det var enkelt, och jag fann nåt att fylla hålet i mig med.
Jenny kände det också och uppmanade mig att göra det.
Jag ville vara en far och en make.
Alla de saker jag trodde väntade när jag var med dig.
Allt som jag måste glömma när jag tog farväl av dig vid stenarna.
Att få ta hand om Willie, eller Brianna.
Att få se dem växa upp och visa dem världen.
Om jag gifte mig med Laoghaire så skulle jag kunna få allt det där.
Fick du det?
Jag blev allt mer fäst vid Marsali och Joan.
Det var en speciell tid för mig.
Det var inte lätt alla gånger.
Men det gick an.
Vad hände sen? Hur hamnade du i Edinburgh?
Det gick dagar, veckor, när hon inte pratade med mig.
Uppriktigt sagt så hade jag inget emot det.
Det betydde att vi inte bråkade om nåt.
Jag försökte vara varsam mot henne, men det var lönlöst.
Det kanske var förste maken, Hugh, eller den andre maken, Simon.
Ingen vet vad som händer i den äktenskapliga sängen.
Hon hade farit illa. Jag såg rädslan i hennes ögon.
Jag gav mig iväg.
Det var outhärdligt att nån var rädd för min beröring.
Herregud. Du är brännhet.
Varför sa du inget?
Jag trodde det var skammens hetta.
Om du inte stannar vill jag dö, om du inte misstycker.
Jag tänker inte låta dig dö, även om det känns frestande.
- Vad i Guds namn är det där? - Det får febern att gå ner.
Lägg dig på höger sida.
- Den där ser väldigt vass ut. - Det är den. Ligg stilla.
Var snäll och förklara hur en nål i mitt arsle -
- kan hjälpa min arm.
Bakterier är en lätt match för penicillin.
Jag såg dig i en syn.
När Jamie gifte sig med Laoghaire och de stod vid altaret.
Du var där med dem och stod mellan honom och Laoghaire.
Jag förstod inte vem du var eller vad.
Vi kände inte till din familj eller din plats.
Jamie nämnde dina märkligheter, men jag ifrågasatte det inte.
Du sa åt mig att sätta potatis och jag gjorde det.
Det räddade oss vintrarna efter Culloden.
Du räddade oss. Jag frågade aldrig nåt, eller hur?
Jamie valde dig. Det räckte.
Men nu räcker det inte, eller hur?
Jag antar att du aldrig kommer att berätta hela historien.
Det jag kan berätta -
- är att jag älskar din bror. Jag glömde honom inte.
Inte nån av er.
Jag slutade inte bära hans vigselring.
Du var som en syster för mig.
Jag älskade dig också, Jenny. Det gör jag fortfarande.
Jag ber bara om en till chans.
Min kära! Är det verkligen du?
Ned!
- Vad gör du här? - Jag ska prata med din make.
Du är en fröjd för de här gamla ögonen.
Ursäkta mig, jag är lite överväldigad.
Du ser exakt likadan ut. Vilken är hemligheten?
Jag gifte mig aldrig.
Med den första mrs James Frasers återkomst-
- är juridiskt sett äktenskapet med Laoghaire MacKimmie ogiltigt.
- En förlikning med kyrkan krävs. - Det priset betalar jag gärna.
Så bra. Laoghaire har anmält det. "Lidande och förlorat underhåll."
- Hur kan hon göra så? - En försmådd kvinnas raseri.
- Men hon sköt honom. - Just det.
I högländerna är ägandet av ett skjutvapen numera ett brott.
- Var är vapnet nu? - Unge Jamie gömde det i stallet.
Kan det bevisas att det tillhör Laoghaire?
Jag och Claire är vittnen och jag har fem hål i armen.
Men, nej.
Om ni blir kallade till rätten så skulle hon kunna bli åtalad.
Vi kan se till att vapnet överlämnas till britterna.
- Vad skulle hända henne då? - Om hon fälls kan det bli kolonierna.
Virginia, sannolikt.
Richmond sägs vara trevligt så här års.
Nej. Jag överlämnar inte pistolen.
- Hon måste bli straffad för det. - Ja, Laoghaire förtjänar det, men...
Jag gör inte så mot flickorna.
De har redan mist en far. De ska inte förlora mamman också.
Vad vill Laoghaire ha?
Helst att du blir kastrerad och att kulorna hängs upp på hennes vägg.
Men jag misstänker att hon kan tänka sig ett underhåll.
Hur mycket?
20 pund? Det är två årsinkomster.
Och 10 pund om året till flickorna tills de är gifta.
- Det är en upprörande summa. - Ja, jag vet.
Men ni ska slippa den bördan.
- Varifrån ska du få hennes pengar? - Jag känner till en plats.
Det finns ett skrin fullt av gamla mynt.
På Silkie Island. Jag simmade dit en gång.
- Jag kanske kan hämta det. - Du simmar inte med den armen.
- Hur långt är det? - Kanske fyrahundra meter.
Jag kan simma dit. Jag simmar bättre än mina bröder.
Gå härifrån. Kom hit med det där senare.
Vad hjälper gamla mynt här? Laoghaire kan inte använda dem.
Jag tar dem med mig till Frankrike. Kusin Jared byter dem mot pund.
Han är släkt och diskret. Jag använder vinsten till Laoghaire.
Jag vill ta med mig unge Ian dit, om ni inte misstycker.
Han är gammal nog att se lite av världen utanför Skottland.
Du och jag var i Frankrike, Ian. Det är bättre än krig.
Låt honom få frihet medan han ännu tror att det är vi som kan ge den.
Ta bättre hand om honom den här gången.
Det ska vi göra. Ni kan lita på oss.
- Vattnet måste vara iskallt. - Det är det.
Strömmarna är det värsta. Man måste ge efter för dem.
Men vid ön måste man göra sig fri. Annars hamnar man i Nya världen.
Lugn, Ian är en bra simmare.
Vi har inte varit ensamma sen Edinburgh.
Det är bara vi två här på klippan, men du ser mig inte i ögonen.
Jag är rädd att det här är ett misstag.
Jag är inte säker på att vi hör ihop längre.
Hur kan du säga så?
Jag hade ett liv. Det hade vi båda, och familjer.
Det var inte min plan, men jag avskydde inte Boston.
Jag hade en karriär, ett hem, vänner.
Du hade ditt tryckeri i Edinburgh.
Det var inte så dumt, eller hur?
Att vara tryckare var inget jämfört med att vara din make.
Under 20 år hemsöktes jag av minnet av dig.
När jag upptäckte att du levde...
Men att komma tillbaka har varit så mycket svårare än jag anade.
Har det nånsin varit lätt?
Jag har bett om förlåtelse och gjort allt jag kan för att det ska bli bra.
Du hör hemma hos mig.
Vi är livskamrater, sassenach.
Tänker du riskera den man jag är för den som du en gång kände?
Jamie...
Herregud.
Var är Ian?
Där! Han är på väg ner.
- Ian! - Gå tillbaka!
Nej, Jamie! Du är skadad.
Ian!
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com