Detta har hänt:
- Ge mig ett bättre erbjudande. - Låt henne gå och du får mig.
Jag vet hur vi ska rädda Jamie.
Ta det lugnt, grabben.
Hade jag inte lagt om handen hade han fått men för livet.
- Vad hände mellan dig och Randall? - Han låg med mig.
Du gjorde det för att överleva.
- Vi måste planera. - Han måste fly landet.
- Murtagh letar en båt till Frankrike. - Adjö, Claire. Gud välsigne dig.
- Hur vet du vad som ska hända? - Vi måste alla spela vår roll.
Om vi kunde förhindra att det sker... Jag är gravid.
Jag önskade jag var död.
Om jag blundade kunde jag nästan vidröra glömskans utmarker.
Men jag hade givit ett löfte och ämnade hålla det-
- även om det innebar att jag levde ett liv jag inte önskade.
Han var borta.
De var alla borta.
Världen jag precis lämnat var nu aska.
Mår ni bra, frun?
Mår ni bra?
Frun?
- Talar ni engelska? - Vilket år är det?
År?
Vilket år är det?
Hur så? Det är 1948.
Vilka vann...
- Vilka vann slaget vid Culloden? - Mår ni inte bra. Jag kanske kan...
Berätta för mig! Vilka vann slaget vid Culloden?
Britterna. Cumberland och britterna. Släpper ni mig nu.
Released on www.DanishBits.org
Ursäkta? Ursäkta, sjuksköterskan?
Mitt namn är Frank Randall. Jag fick ett samtal från Dr Edwards.
- Ett ögonblick, mr Randall. - Tack.
Han är här.
Mr Randall. Jag är dr Edwards.
- Var är hon? - Hon vilar ut.
Hon var lite uttorkad och ytliga sår. Inget allvarligt.
Hon verkar vara vid god hälsa. Känslomässigt är hon...
Hon är bättre nu, antar jag.
Vi gav henne lugnande i går kväll. Hon är mycket lugnare i dag.
Kan du stänga av den satans radion?
Det är sådant liv här.
- Hur...? - Claire?
Frank...
Hej.
Jag är tillbaka.
Jag är så tacksam.
- Är du? - Självklart. Av hela mitt hjärta.
Förlåt.
- Det är inte du. - Mrs Randall.
Vad håller du på med?
Claire, jag har talat med pastor Wakefield.
Han har gjort i ordning några rum till oss under din konvalescens.
Ingen kommer att störa oss där.
Vet du om mrs Graham fortfarande tjänstgör hos honom?
Jag frågade inte, men jag antar det.
Jag måste få tala med henne.
Jag behöver kläder.
Har hon sagt något?
Nej, bara alldagliga saker.
Jag har fått svar från min vän, professor Atkins.
"Kläderna du skickade är exempel på värdefulla dräkter från 1700-talet."
"Var hittade du dem?" Det är en bra fråga.
- Vad ska du säga till honom? - Vad kan jag säga?
Det är inga kläder hon skulle ha kommit över i en affär, eller hur?
Nej, det är mycket förbryllande.
Hon har nästan slitit ut min samling om Culloden och Jacobiterna.
Varför så intresserad av den skotska historien?
Hon visade inget intresse för det när hon var med...
- Innan. - Så många frågor.
Är det inte dags att få lite svar?
Jo, när hon är redo för det.
Nåväl, predikan skriver inte sig själv.
Du är inte den enda som är förbryllad.
Kidnappad av feer?
- Måtte djävulen ta tidningarna. - Inte särskilt troligt.
Till och med Djävulen har vissa krav.
Det måste finnas uppgifter om deras förluster nånstans.
Pastorn har Skottlands bästa samling.
Även intendenten på Old Leanach har lånat från vår samling.
- Måste de hålla på varje dag? - Det sägs att det kan bli krig.
- Stalin försöker blockera Västberlin. - Det är alltid ett jävla krig på gång.
Förlåt mig.
Han visste inte ens vad det ordet betydde.
Jag kallade honom faktiskt jävla sadist en gång.
Han hade ingen aning om vad jag pratade om.
Vi skrattade gott åt det efteråt.
Alltid när du talar om honom-
-nämner du alltid hans humor.
- Gör jag? - Visst... och hans leende.
- Och hans hår. - Det är verkligen det mest...
Det var...
Det var det mest fantastiska röda hårsvall jag sett.
Du behöver inte säga det.
Jag vet att han är död. Död, begraven och...
förmultnad i jorden i två århundraden.
Jag måste bara få veta. Jag måste få reda på om han...
dog på slagfältet.
Han sa till dig att han skulle dö med sina män.
- Har du nåt skäl att tvivla på hans ord? - Nej.
Du har fått uppleva ett fantastiskt äventyr.
Det finns inte många som ens kan föreställa sig det.
Värdesätt det. Förvara det på ett speciellt ställe i ditt hjärta.
Tillbringa inte resten av livet med att jaga ett spöke.
Inte när det finns en man av kött och blod...
som älskar dig av hela sitt hjärta.
Frank?
Claire.
Vill du komma in?
Jag tänkte vi kunde prata.
Det här påminner om kvällen hos mrs Baird-
-när vi drack god skotsk whiskey.
Det var mer levande ljus, dock.
Det var elavbrott.
- Minns du det? - Självklart. Det var vår sista kväll.
Ja.
Jag vill berätta vad som hänt...
Det behöver du inte. Jag vill att du ska veta det.
Vad som än hänt, var du än varit...
Det enda som betyder något är att du är tillbaka hos mig.
Låt mig berätta lite i min egen hastighet.
Så får du se om du har några frågor på slutet.
Du minns att jag gick tillbaka till Craigh na Dun den kvällen...
för att leta efter en blomma som jag sett bland stenarna.
Jag vet hur det kanske låter. Jag har blivit galen.
Det känns som att ta en risk.
Men...
Men det är också en chans som jag är beredd att ta.
Var inte nedlåtande, Frank. Jag vet att det är vansinne.
Det känns som ett fantasifoster.
- Försöker du få mig att inte tro på dig? - Jag försöker få dig att medge...
Till och med när du försöker vara stödjande och förstående-
- så skriker din rationella sida att din exfru antingen förlorat förståndet-
- eller ljugit ihop nåt för att skrämma bort dig.
- Exfru? - Jag har gift mig med en annan man.
Ändå bär du fortfarande vår vigselring.
Jag erkänner att det är svårt att med logik förlika sig med det du berättat.
Det övergår naturlagarna. Men vi är väl bortom det.
Allt som betyder nåt är att du är tillbaka. Du är tillbaka.
Jag har varit med en annan man i två år.
- Jag älskade honom innerligt. - Det har jag förstått.
Jag tror inte du förstår mig hur det kändes för mig när du försvann.
- Jag är ledsen. - Snälla...
Du har sagt en massa. Jag behöver bara några få minuter.
När du försvann ville alla att jag skulle tro att du flytt med en annan man.
En tid trodde jag också det.
Så att jag kunde fylla... den totala tomhet jag kände...
med ilska, svek och hat.
Men det kunde jag inte.
Innerst inne visste jag...
Jag visste att du inte valde att lämna mig-
- utan att något tagit dig från mig. Det du säger bekräftar det.
När det gäller den andre mannen...
Jamie.
Jag kan inte säga att jag förstår dina känslor.
Hur skulle jag kunna det?
Men jag kan acceptera...
att du kände så. Att du hade den upplevelsen med den mannen.
Och att skiljas från honom gjorde dig förkrossad.
Jag kan acceptera det.
- Tro inte att du förstår... - Jag sa en gång...
att ingenting kunde ändra mina känslor för dig. Jag menar det än.
Jag älskar dig, Claire. Helt villkorslöst.
Här och nu, i den här verkligheten.
Claire...
Jag är din man och du min fru. Vi kan fortfarande ha ett liv ihop.
- Claire... - Jag är gravid.
Gravid?
Det är ju underbart. Hur är det...
Nej.
- Det är Jamies barn. - Nej.
Jag bär på en annan mans barn.
Du måste tänka på vad det betyder.
God morgon, mr Randall. Ni är tidigt uppe.
Frukosten kommer om...
Förlåt för allt jag orsakade. Jag ska naturligtvis...
Nej, tänk inte på det. Det var bara en massa skräp som borde ha slängts.
Vi måste fokusera på det viktiga.
Du säger att Claire är med barn.
Du menar att mannen är död.
Ja.
Hennes sorg verkar äkta.
Vill du uppfostra ett barn. Har ni funderat på att ha barn?
Vi försökte innan hon försvann.
Men vi lyckades inte.
Jag började oroa mig för att jag inte var kapabel.
Jag besökte en läkare i Oxford förra året.
Han bekräftade mina misstankar.
Jag är steril.
- Jag är ledsen. - Först resonerade jag med mig själv.
Min fru var borta...
så kändes min fertilitet som ett akademiskt problem.
Jag förträngde det och koncentrerade mig på arbetet.
När Claire berättade för mig att hon var gravid...
var min första känsla glädje.
En våg av lycka.
Det var en surrealistisk känsla.
För att...
I den stunden...
trodde jag hon menade att vi skulle ha barn.
Jag insåg förstås...
att det inte kunde vara mitt barn.
- Det måste vara hans. - Lyssna på mig nu.
- Andra män har gått igenom samma sak. - Det tvivlar jag på.
När Maria berättade för Josef att hon var med barn och han inte kunde vara fadern.
- Han gick också igenom en kris. - Jag är inte Josef.
Hon är inte Maria och jag är säker på att Gud inte är far.
Det är en man som knullat min fru.
- Ja, Roger. - Får jag gå ut och leka?
Självklart. Smutsa inte ner byxorna. Då gräver mrs Graham upp stridsyxan.
Ja, far.
- Förlåt mig. - Nej, han hörde nog inte mycket.
- Jag har inte hört honom kalla er far. - Han har börjat med det nu.
Barn accepterar världen som den ter sig.
Han vet att jag inte är hans far, men det är så han ser mig.
- Jag vill inte rätta honom. - Ska du jämföra det med min situation.
Snart hör jag "Guds plan" också.
Med risk att besanna dina farhågor.
Ett barn utan far och en man utan barn-
- som får chansen att hitta varandra. Jag vill kalla det en del av Guds plan.
Vad vill du kalla det? Det får du själv avgöra.
Bara så där? Ska vi bara fortsätta där vi slutade?
Är du säker på det här, Frank? Du borde kanske fundera lite.
Jag har gått i två år och försökt vänja mig vid ensamheten.
Jag vill att vi ska vara tillsammans - som man och hustru och barn.
Vi börjar om igen.
Jag har blivit erbjuden en tjänst på Harvard. Jag tänkte tacka nej.
- Nu tänker jag acceptera den. - Flytta till Boston.
Historien om kvinnan som tagits av feer. Pressen kommer att prygla...
Snälla, Frank. Använd aldrig det ordet igen. Har du förstått det?
Nåväl...
Jag har också krav.
Vi uppfostrar barnet som vårt eget.
- Ditt och mitt. - Men det är en lögn.
Nej, inte med en levande far.
Inte ett eko av ett minne de aldrig kan fånga.
- Eller ett spöke? - Precis.
Har du andra krav?
Bara ett.
Jag kan inte dela dig med en annan man.
Inget mer sökande. Inget mer rotande i världens bibliotek-
- för att hitta några spår av honom, eller till det liv du en gång hade.
Du måste släppa honom.
Jag vet.
Jag lovade honom samma sak.
Han bad mig lova att jag skulle släppa honom.
Så det ska jag göra.
Jag accepterar dina krav.
Du har gjort mig väldigt lycklig.
Jag hoppas att jag så småningom ska göra dig lycklig också.
Tiden lämnar det förgångna bakom oss.
Det är ingen fara.
När du är redo.
Ett steg till.
Le Havre, Frankrike
Till en ny start. Jag trodde du skulle slå ner folk för att komma av landgången.
Jag hade inte stått ut en sekund längre på den skorven.
- Då blir det ingen resa till Boston? - Om du vill begrava mig till havs.
Det hade kanske varit barmhärtigast.
Frankrike... en stank av grodor.
- Precis som jag minns det. - Det som luktar är fisk.
Alla världens hamnar luktar så här.
Jag hittar natthärbärge till oss nånstans. Långt från den här stanken.
Absolut.
Var försiktig.
Det är inte en säck med mjöl.
En säng som inte gungar.
Vilken lyx.
Vad är det?
Ibland... känner jag hans beröring.
- Som om han är här. - Jag är här.
Och jag tänker inte försvinna.
- Du är svår att bli av med. - Jag är envis, precis som min man.
Nu talar vi om framtiden.
Nu ska vi förändra den.
Pratar du om att stoppa Jacobiterna?
- Var vi inte överens om det? - Ja, att fundera på det.
Om det blir krig mot britterna.
Ska vi inte försöka hitta ett sätt att vinna kriget istället?
Jag vet inte tillräckligt mycket för att berätta hur du ska göra det.
Vad vet du exakt?
Bara generalens historia.
Jag vet att Bonnie Prince Charlie kommer till Skottland och samlar en här.
- Först segrar de... - Det är en bra början.
Kan vi inte hjälpa dem att fortsätta vinna?
Jag kan inte taktiken eller strategin.
Jag vet inte var härarna befann sig, varför de segrade, eller förlorade.
Allt jag vet att båda härarna möttes vid Culloden Moor i april, 1746.
Jacobiterna blev utplånade.
Efter det förstörde britterna höglandskulturen som vedergällning.
Det är det jag känner till om kriget.
Det är inte mycket att gå på, Sassenach.
Men det börjar nu... Här med Charles i Frankrike.
Vi måste stoppa det här, innan prinsen seglar mot Skottland.
Vi kan infiltrera Jacobiterna. Komma nära nyckelfigurerna.
Ta reda på var de får pengarna och vapnen ifrån-
-och hitta ett sätt att stoppa planerna.
Du har höga tankar om vad en krympling och en gravid kvinna kan åstadkomma.
När sa du sist nej till en utmaning?
Din kusin bor i Paris. Han är jacobit. Han kan bli vår garant.
Presentera oss för folk.
Vad tänker du på?
Det är inte en ärorik väg.
Vi kommer inte bara att ljuga för min kusin.
- Vi kommer att ljuga för alla. - Kom i håg vad som står på spel.
Tiotusentals liv och Skottlands framtid.
- Det är värt priset. - Även om priset är våra själar?
Det kommer inte att ske. Vi kommer inte tillåta det.
Vi måste tro på det här.
På det här tror jag.
Det här vill jag.
Jag ska skriva till Jared och be om hans hjälp.
- Vadå? - Vad ska vi säga till Murtagh?
- Är det allt ni har att berätta? - Vi kan inte säga mer.
- Du måste lita på oss. - Jag litar på er med mitt liv.
Det verkar som ni inte vågar berätta vad som ligger bakom det här.
Den här väven av lögner börjar strama åt runtom oss.
Som en väv av svek och förräderi.
Det handlar om att stoppa jacobiternas uppror.
Det är lögnens avsikt, inte skälet.
- Upproret är dömt att misslyckas. - Det är inte skälet.
Det verkliga skälet bakom er visshet är dolt.
Och ni döljer det från mig.
Det är sant... Vi håller det dolt.
- Om vi kunde... - En dag...
ska jag berätta skälet.
Jag lovar dig att jag ska berätta allt som hänt...
och varför. När tiden är inne för det.
Aye.
Det duger gott.
- När är tiden inne för det? - Det vet väl du. Du är från framtiden.
Tre veckor senare
Jag beundrar patriotismen. Men jag förbryllas över att du ändrat åsikt.
Mitt hjärta är fullt av kärlek till mitt land.
Jo, men du förstod inte vad jag menade.
Vi har känt varandra länge.
Du har bott i mitt hus och ätit vid mitt bord.
Vi har druckit många glas på ställen man inte nämner framför din fagra fru.
Oroa dig inte. Hon är en robust kvinna.
Robust? Vad smickrad jag blir.
Jag har inte en enda gång hört att du är intresserad av politik.
I Frankrike är det ärorikt att vara jacobit.
De som stöttar den sanna tron mot kättaren på tronen.
Men vi har många fiender.
Såna som med glädje ser oss dingla i galgen.
Fast det är många som stödjer vår sak, har vi få bröder.
Det är de som har rättfärdigheten brinnande i sina hjärtan
Vad är det för eld som brinner inom dig?
Visa honom.
Med hälsning från brittiska armén.
Även en lemlästad hand och många ärr på en skadad kropp.
Jag frågar dig rakt ut.
Behöver man fler skäl att göra uppror mot en kung-
- som tillåter sådant ske i sitt eget namn?
Nej. Saken kan bara lösas med vapen.
Ledsen att jag tvivlade på dig, broder.
Hjälper du oss, då?
Vad är det ni vill att jag ska göra?
Jag vill möta jacobiternas ledare. Jag vill höra deras planer-
-och hur de ska genomföra dem.
Varför skulle de vilja möta dig?
En efterlyst man i sitt eget land-
- som kommer till Frankrike med ett pris på sitt huvud.
Jag tror att Stuarts skulle uppskatta stöd från Laird Broach Tuarach-
- och Fraserklanen, ifall de snart planerar att återvända till Skottland.
Måhända.
Jag ska fundera på det.
Under tiden tror jag vi kan hjälpa varandra.
Jag har fördröjt en resa till Västindien-
- för att jag inte har nån som tar hand om vinhandeln i min frånvaro.
Vad jag minns är du bra på siffror.
Ja, men jag kan inget om vinhandeln. Förutom att dricka, förstås.
Jag har sett dig dricka. Du klarar det utmärkt.
Du får ta hand om mitt hus i Paris och del i vinsten. Tjugfem procent?
Trettio... fem procent.
- Och din hjälp. - Du klarar det utmärkt.
Det säger vi.
Medan Jamie kontrollerade lasten i hamnen, gick jag en promenad.
Jag började bli illamående på morgnarna.
Trots att hamnluften inte var frisk, så var den bättre än i vårt härbärge.
Claire!
Få ut dem härifrån. Stäng dörrarna!
Släpp fram mig. Jag är helare.
Kaptenen försökte stoppa mig från att se den sjuke besättningsmannen.
Claire!
- Claire! - Håll dig undan.
Om det är vad jag tror, så är jag inte mottaglig.
Vattenblåsor och hög feber. Diagnosen var uppenbar.
Ur vägen. Jag är hamnkapten.
Nu blir det problem.
Greven av Saint Germain.
Det är variola.
- Det är smittkoppor. - Håll tyst, din dumma kvinna.
Ni ska visa henne respekt, monsieur.
Han är redan död.
Kvinnan har rätt.
Det är smittkoppor. Ut härifrån. Nu!
I kungens namn befaller jag er!
- Det här kan skötas med diskretion. - Det är lite för sent för det.
Vi måste sätta upp karantän på en gång.
De måste sättas i karantän. Kontakta den lokala hälsovården.
Nej, det här får hamnen ta hand om.
- Jag kan inte, Jamie. - Claire... lita på mig.
Vi kan ta männen till en avskild plats. Jag har rum i staden...
Jag är ledsen, men nyheten har redan spridit sig.
Lagen är klar och tydlig. Jag har inget val.
Jag måste förstöra skeppet och dess last.
Vi måste gå, Claire. Det finns inget mer att göra här.
Vem fan är ni?
Jag heter Claire Fraser. Jag är helare.
Engelsk. Det borde jag förstått. Bara en engelsk kvinna är så vulgär.
Vakta er tunga, monsieur.
Det är min fru ni talar med. Lady Broach Tuarach.
Lord och lady. Engelsmännen slänger adelstitlar omkring sig.
Det är under vår värdighet att bråka här.
Vilka är de här? Ingår de i er plan?
Broach Tuarach är min kusin.
Jag försäkrar er att vår närvaro här inte var planerad.
Förstår ni vad ni ställt till med?
Jag har bara sagt sanningen.
De där männen hade smittkoppor.
Mitt skepp och min last kommer att förstöras.
- Ett högt pris. - Inget emot om sjukdomen spridits.
Ni ska betala. Ni ska båda få betala.
Gör inget misstag. Greven kommer inte att glömma det som hänt.
Ni har fått en fiende i dag.
Ett nytt land, en ny fiende. Livet med dig är aldrig tråkigt.
Jag kan bli tråkig, om det passar dig bättre.
Jag skulle hellre låta jorden gå under.
---===DBRETAiL===---