Dette har hendt...
- Gi meg et bedre tilbud. - La henne gå og du får meg.
Jeg vet hvordan vi skal redde Jamie.
Ta det rolig, gutt.
Hadde jeg ikke lagt om hånden hadde han fått men for livet.
- Hva skjedde mellom deg og Randall? - Han lå med meg.
Du gjorde det for å overleve.
- Vi må planlegge. - Han må flykte fra landet.
- Murtagh leter en båt til Frankrike. - Adjø, Claire. Gud velsigne deg.
- Hvordan vet du hva som skal skje? - Vi må alle spille vår rolle.
Om vi kunne forhindre at det skjer... Jeg er gravid.
Jeg ønsket jeg var død.
Hvis jeg lukket øynene, kunne jeg nesten røre glemselens utmarker.
Men jeg hadde avgitt et løfte og måtte holde det-
- selv om det innebar at jeg levde et liv jeg ikke ønsket.
Han var borte.
De var alle borte.
Verden jeg akkurat hadde forlatt var nå aske.
Er alt i orden, ma'am?
Er alt i orden?
Ma'am?
- Snakker du engelsk? - Hvilket år er det?
År?
Hvilket år er det?
Hvorfor det? Det er 1948.
Hvem vant...
- Hvem vant slaget ved Culloden? - Føler du deg ikke bra? Jeg kan...
Si meg! Hvem vant slaget ved Culloden?
Britene. Cumberland og britene. Slipper du meg nå?
Released on www.DanishBits.org
Unnskyld? Unnskyld, sykepleier?
Mitt navn er Frank Randall. Jeg fikk en telefon fra Dr. Edwards.
- Et øyeblikk, herr Randall. - Takk.
Han er her.
Herr Randall. Jeg er Dr. Edwards.
- Hvor er hun? - Hun hviler ut.
Hun var litt uttørket og overfladiske sår. Ikke noe alvorlig.
Hun er ved god helse. Men emosjonelt er hun...
Hun er bedre nå, antar jeg.
Vi ga henne beroligende i går kveld. Hun er mye roligere i dag.
Kan du slå av den forsømte radioen?
Det er sånt leven her.
- Hvordan...? - Claire?
Frank...
Hallo.
Jeg er tilbake.
Jeg er så takknemlig.
- Er du? - Selvsagt. Av hele mitt hjerte.
Unnskyld.
- Det er ikke deg. - Fru Randall.
Hva holder du på med?
Claire, jeg har snakket med pastor Wakefield.
Han har gjort i stand noen rom til oss under din rekonvalesens.
Ingen vil forstyrre oss der.
Vet du om fru Graham fortsatt jobber hos ham?
Jeg spurte ikke, men jeg antar det.
Jeg må få snakke med henne.
Jeg trenger klær.
Har hun sagt noe?
Nei, bare hverdagslige ting.
Jeg har fått svar fra min venn, professor Atkins.
"Klærne du sendte er eksempel på verdifulle drakter fra 1700-tallet."
"Hvor fant du dem?" Det er en godt spørsmål.
- Hva skal du si til ham? - Hva kan jeg si?
Det er ingen klær hun kunne ha kommet over i en butikk, hva?
Nei, det er forbløffende.
Hun har nesten slitt ut samlingen min om Culloden og jakobittene.
Hvorfor så interessert i den skotsk historien?
Hun viste ingen interesse for den da hun var med...
- Før. - Så mange spørsmål.
Er det ikke på tide å få noen svar?
Jo, når hun er klar for det.
Vel, prekenen skriver ikke seg selv.
Du er ikke den eneste som er forbløffet.
Kidnappet av feer?
- Måtte djevelen ta avisene. - Ikke særlig sannsynlig.
Selv Djevelen har visse krav.
Det må finnes opplysninger om deres tap et sted.
Pastoren har Skottlands beste samling.
Selv konservatoren på Old Leanach har lånt fra samlingen vår.
- Må de holde på hver dag? - Det sies at det kan bli krig.
- Stalin prøver å blokkere Vest-Berlin. - Det er alltid en jævla krig på gang.
Unnskyld meg.
Han visste ikke engang hva det ordet betydde.
Jeg kalte ham faktisk en jævla sadist en gang.
Han hadde ingen anelse om hva jeg pratet om.
Vi lo godt av det etterpå.
Alltid når du snakker om ham, -
-nevner du alltid humoren hans.
- Gjør jeg? - Ja... og smilet hans.
- Og håret hans. - Det er virkelig det mest...
Det var...
Det var det mest fantastiske røde hårmanke jeg har sett.
Du trenger ikke si det.
Jeg vet at han er død. Død, begravet og...
råtnet i jorden i to århundrer.
Jeg må bare få vite. Jeg må få vite om han...
døde på slagmarken.
Han sa til deg at han skulle dø med mennene sine.
- Har du grunn til å tvile på hans ord? - Nei.
Du har fått oppleve et fantastisk eventyr.
Det er ikke mange som engang kan forestille seg det.
Verdsett det. Bevar det på et spesielt sted i hjertet ditt.
Ikke tilbring resten av livet med å jage et spøkelse.
Ikke når det fins en mann av kjøtt og blod...
som elsker deg av hele sitt hjerte.
Frank?
Claire.
Vil du komme inn?
Jeg tenkte vi kunne prate.
Dette minner om kvelden hos fru Baird-
-da vi drakk god skotsk whisky.
Det var mer levende lys, dog.
Strømmen hadde gått.
- Husker du det? - Selvsagt. Det var vår siste kveld.
Ja.
Jeg vil fortelle hva som har hendt...
Det trenger du ikke. Jeg vil at du skal vite det.
Hva som enn har hendt, hvor du enn har vært...
Det eneste som betyr noe er at du er tilbake hos meg.
La meg fortelle det i mitt eget tempo.
Så får du se om du har noen spørsmål på slutten.
Du husker at jeg gikk tilbake til Craigh na Dun den dagen...
for å lete etter en blomst som jeg har sett blant steinene.
Jeg vet hvordan det høres ut. Jeg har blitt gal.
Det kreves en god porsjon tro.
Men...
Men det er også en sjanse jeg er klar til å ta.
Ikke vær nedlatende, Frank. Jeg vet at det er vanvidd.
Det føles som et fantasifoster.
- Vil du få meg til ikke å tro på deg? - Jeg prøver å få deg til å medgi...
Selv når du prøver å være støttende og forståelsesfull-
- så skriker din rasjonelle side at din ekskone enten har mistet forstanden-
- eller fabrikkert noe for å skremme bort deg.
- Ekskone? - Jeg giftet meg med en annen mann.
Likevel bærer du fremdeles gifteringen vår.
Jeg innrømmer at det er vanskelig at med logikk å forlike seg med det du har sagt.
Det går over naturlovene. Men vi er vel bortenfor det.
Alt som betyr noe er at du er tilbake. Du er tilbake.
Jeg har vært med en annen mann i to år.
- Jeg elsket ham inderlig. - Det har jeg forstått.
Jeg tror ikke du forstår meg hvordan det føltes for meg at du ble revet bort.
- Jeg er lei for det. - Vær så snill...
Du har sagt masse. Jeg trenger bare noen få minutter.
Da du forsvant ville alle at jeg skulle tro at du flyktet med en annen mann.
En stund ville jeg også tro det.
Så jeg kunne fylle... den totale tomhet, som jeg følte...
med sinne, svik og hat.
Men det kunne jeg ikke.
Innerst inne visste jeg...
Jeg visste at du ikke valgte å forlate meg, -
- men at noe hadde tatt deg fra meg. Det du sier bekrefter det.
Når det gjelder den andre mannen...
Jamie.
Jeg kan ikke si at jeg forstår følelsene dine.
Hvordan kan jeg det?
Men jeg kan akseptere...
at du følte det sånn. At du hadde den opplevelsen med den mannen.
Og at å skilles fra ham, knuste deg.
Jeg kan akseptere det.
- Ikke tro at du forstår... - Jeg sa en gang...
at intet kunne forandre hvordan jeg føler for deg. Jeg mener det ennå.
Jeg elsker deg, Claire. Helt betingelsesløst.
Her og nå, i denne virkeligheten.
Claire...
Jeg er din mann og du min kone. Vi kan fremdeles ha et liv sammen.
- Claire... - Jeg er gravid.
Gravid?
Det er herlig. Hvordan er det...
Nei.
- Det er Jamies barn. - Nei.
Jeg bærer på en annen manns barn.
Du må tenke på hva det betyr.
God morgen, herr Randall. Du er tidlig oppe.
Frokosten kommer om...
Unnskyld alt jeg forårsaket. Jeg skal selvsagt...
Nei, ikke tenk på det. Det var bare en masse skrot som burde vært kastet.
Vi må fokusere på det viktige.
Du sier at Claire er med barn.
Du mener at mannen er død.
Ja.
Sorgen hennes virker ekte.
Vil du oppdra et barn? Har du tenkt på å ha barn?
Vi prøvde før hun forsvant.
Men det gikk ikke.
Jeg begynte å uroe meg for at jeg ikke var fruktbar.
Jeg besøkte en lege i Oxford i fjor.
Han bekreftet mistanken.
Jeg er steril.
- Jeg er lei for det. - Først resonerte jeg med meg selv.
Min kone var borte...
så føltes min fertilitet som et akademisk problem.
Jeg fortrengte det og konsentrerte meg om arbeidet.
Da Claire fortalte meg at hun var gravid...
var min første følelse glede. Et lyn...
En bølge av lykke.
Det var en surrealistisk følelse.
Fordi...
I det øyeblikket...
trodde jeg hun mente at vi skulle ha barn.
Jeg innså selvsagt...
at det ikke kunne være mitt barn.
- Det må være hans. - Hør på meg nå.
- Andre menn har gått gjennom det samme. - Det tviler jeg på.
Da Maria fortalte Josef at hun var med barn og han ikke kunne være faren.
- Han gikk også gjennom en krise. - Jeg er ikke Josef.
Hun er ikke Maria, og jeg er sikker på at Gud ikke er far.
Det er en mann som har knullet kona mi.
- Ja, Roger. - Får jeg gå ut og leke?
Selvsagt. Ikke skitne til buksene, da vil fru Graham være på krigsstien.
Ja, far.
- Unnskyld meg. - Nei, han hørte nok ikke mye.
- Jeg har ikke hørt ham kalle deg far. - Han har begynt med det nå.
Barn aksepterer verden som den ter seg.
Han vet at jeg ikke er faren hans, men det er slik han ser meg.
- Jeg vil ikke rette på ham. - Sammenligner du det med min situasjon?
Snart hører jeg "Guds plan" også.
Med fare for å oppfylle dine redsler.
Et barn uten far og en mann uten barn-
- som får sjansen til å finne hverandre. Jeg vil kalle det en del av Guds fly.
Hva vil du kalle det? Det får du selv avgjøre.
Uten videre? Skal vi bare fortsette der vi sluttet?
Er du sikker på dette, Frank? Du burde kanskje tenke litt.
Jeg har gått i to år og prøvd venne meg til ensomheten.
Jeg vil at vi skal være sammen - som mann og kone og barn.
Vi begynner på nytt.
Jeg har blitt tilbudt en stilling ved Harvard. Jeg hadde tenkt å takke nei.
- Nå vil jeg akseptere den. - Flytte til Boston.
Historien om kvinnen som ble tatt av feer. Pressen vil piske...
Snille, Frank. Bruk aldri det ordet igjen. Har du forstått det?
Godt...
Jeg har også betingelser.
Vi oppdrar barnet som vårt eget.
- Ditt og mitt. - Men det er en løgn.
Nei, ikke med en levende far.
Ikke et ekko av et minne de aldri kan fange.
- Eller et spøkelse? - Akkurat.
Har du andre betingelser?
Bare én.
Jeg kan ikke dele deg med en annen mann.
Ikke mer søking. Ikke mer roting i verdens bibliotek-
- for å finne et spor av ham, eller til det liv du en gang hadde.
Du må slippe ham.
Jeg vet det.
Jeg lovte ham det samme.
Han ba meg love at jeg skulle slippe ham.
Så det skal jeg gjøre.
Jeg aksepterer dine betingelser.
Du har gjort meg veldig lykkelig.
Jeg håper at jeg med tiden skal gjøre deg lykkelig også.
Tiden legger det forgangne bak oss.
Det er ingen fare.
Når du er klar.
Et trinn til.
Le Havre, Frankrike 1745
For en ny start. Jeg trodde du skulle slå ned folk for å komme av landgangen.
Jeg hadde ikke holdt ut et sekund lenger på den balja.
- Da blir det ingen reise til Boston? - Hvis du vil begrave meg til sjøs.
Det hadde kanskje vært barmhjertigst.
Frankrike... stinker av frosker.
- Akkurat som jeg husker det. - Det som lukter, er fisk.
Alle verdens havner lukter sånn.
Jeg finner rom til oss et sted. Langt fra denne stanken.
Absolutt.
Vær forsiktig.
Det er ikke en sekk med mel.
En seng som ikke duver.
For en luksus.
Hva er det?
Iblant... kjenner jeg berøringen hans.
- Som om han er her. - Jeg er her.
Og jeg skal ikke forsvinne.
- Du er vanskelig å bli kvitt. - Jeg er sta, akkurat som mannen min.
Nå snakker vi om framtiden.
Nå skal vi forandre den.
Prater du om å stoppe jakobitteropprøret?
- Var vi ikke enige om det? - Ja, om å tenke på det.
Hvis det blir krig mot britene.
Skal vi ikke forsøke å finne en måte å vinne krigen på i stedet?
Jeg vet ikke nok til å fortelle hvordan du skal gjøre det.
Hva vet du eksakt?
Bare generalens historie.
Jeg vet at Bonnie Prince Charlie kommer til Skottland og samler en hær.
- Først vinner de... - Det er en god begynnelse.
Kan vi ikke hjelpe dem å fortsette å vinne?
Jeg kan ikke taktikken eller strategien.
Jeg vet ikke hvor hærene var, hvorfor de vant, eller tapte.
Alt jeg vet at begge sider møttes ved Culloden Moor i april, 1746.
Jakobittene ble utslettet.
Etter det ødela britene høglandskulturen som gjengjeldelse.
Det er det jeg vet om krigen.
Det er ikke mye å gå på, sassenach.
Men det begynner nå... Her med Charles i Frankrike.
Vi må stoppe det her, før prinsen seiler mot Skottland.
Vi kan infiltrere jakobittene. Komme nær nøkkelfigurene.
Finne ut hvor de får penger og våpen fra-
-og finne en måte å stoppe planene på.
Du har høye tanker om hva en krøpling og en gravid kvinne kan utrette.
Når sa du sist nei til en utfordring?
Fetteren din bor i Paris. Han er jakobitt. Han kan være vår garantist.
Presentere oss for folk.
Hva tenker du på?
Det er ikke en ærbar vei.
Vi kommer ikke bare til å lyve for fetteren min.
- Vi kommer til å lyve for alle. - Husk hva som står på spill.
Titusener av liv og Skottlands framtid.
- Det er verd prisen. - Selv om prisen er sjelene våre?
Dette skal ikke skje. Vi kommer ikke til å tillate det.
Vi må tro på dette.
På dette tror jeg.
Dette vil jeg.
Jeg skal skrive til Jared og be om hans hjelp.
- Hva? - Hva skal vi si til Murtagh?
- Er det alt du har å si? - Vi kan ikke si mer.
- Du må stole på oss. - Jeg stoler på dere med livet mitt.
Det virker som dere ikke våger å si hva som ligger bak dette.
Denne veven av løgner begynner å stramme til rundt oss.
Som en vev av svik og forræderi.
Det handler om å stoppe jakobittenes opprør.
Det er løgnens hensikt, ikke grunnen.
- Opprøret er dømt til å mislykkes. - Det er ikke grunnen.
Det virkelige grunnen bak deres visshet, er skjult.
Og dere skjuler det fra meg.
Det er sant... Vi holder det skjult.
- Hvis vi kunne... - En dag...
skal jeg fortelle grunnen.
Jeg lover deg at jeg skal fortelle alt som har hendt...
og hvorfor. Når tiden er inne for det.
Aye.
Det er godt nok.
- Når er tiden inne for det? - Si det du. Du er fra framtiden.
Tre uker senere
Jeg beundrer patriotismen. Men jeg forbløffes over at du har endret mening.
Hjertet mitt er fullt av kjærlighet til landet mitt.
Jo, men du forsto ikke hva jeg mente.
Vi har kjent hverandre lenge.
Du har bodd i mitt hus og spist ved mitt bord.
Vi har drukket mange glass på steder man ikke nevner foran din fagre kone.
Slapp av. Hun er en robust kvinne.
Robust? Så smigret jeg blir.
Jeg har ikke en eneste gang hørt at du er interessert i politikk.
I Frankrike er det ærerikt å være jakobitt.
De som støtter den sanne troen mot kjetteren på tronen.
Men vi har mange fiender.
Sånne som med glede ser oss dingle i galgen.
Selv om mange støtter vår sak, har vi få brødre.
Det er de som har rettferdigheten brennende i deres hjerter.
Hva er det for ild som brenner inni deg?
Vis ham.
Med hilsen fra den britiske hæren.
Også en lemlestet hånd og mange arr på en skadet kropp.
Jeg spør deg rett ut.
Trenger man flere grunner til å gjøre opprør mot en konge-
- som lar sånt skje i sitt eget navn?
Nei. Saken kan bare løses med våpen.
Beklager at jeg tvilte på deg, bror.
Hjelper du oss, da?
Hva er det du vil at jeg skal gjøre?
Jeg vil møte jakobittenes ledere. Jeg vil høre deres planer-
-og hvordan de skal gjennomføre dem.
Hvorfor skulle de ville møte deg?
En etterlys mann i sitt eget land-
- som kommer til Frankrike med en pris på hodet sitt.
Jeg tror at Stuarts ville sette pris på støtte fra Laird Broach Tuarach-
- og Fraser-klanen, om de snart planlegger å dra tilbake til Skottland.
Kanskje.
Jeg skal tenke på det.
I mens tror jeg at vi kan hjelpe hverandre.
Jeg har utsatt en reise til Vestindia-
- fordi jeg ikke har noen som tar seg av vinhandelen i mitt fravær.
Hva jeg husker er du flink med tall.
Ja, men jeg kan ikke noe om vinhandelen. Bortsett fra å drikke, selvsagt.
Jeg har sett deg drikke. Du klarer det utmerket.
Du får bruke huset mitt i Paris og del av overskuddet. Tjuefem prosent
Tretti... fem prosent.
- Og din hjelp. - Du klarer det utmerket.
Avtale.
Mens Jamie inspiserte lasten i havna, gikk jeg en spasertur.
Jeg begynte å få morgenkvalme.
Tross at havneluften ikke var frisk, så var den bedre enn i vårt losji.
Claire!
Få dem ut herfra. Steng dørene!
Slipp meg fram. Jeg er healer.
Kapteinen prøvde å stoppe meg fra å se den syke besetningsmannen.
Claire!
- Claire! - Hold deg unna.
Hvis det er det jeg tror, så kan jeg ikke få det.
Vannblemmer og høy feber. Diagnosen var opplagt.
Unna vei. Jeg er havnemester.
Nå blir det problemer.
Greven av Saint Germain.
Det er variola.
- Det er kopper. - Ti stille, din dumme kvinne.
Du skal vise henne respekt, min herre.
Han er død alt.
Kvinnen har rett.
Det er kopper. Ut herfra. Nå!
I kongens navn befaler jeg dere!
- Dette kan håndteres med diskresjon. - Det er litt for sent for det.
Vi må sette opp karantene med en gang.
De må settes i karantene. Kontakt det lokale helsevesenet.
Nei, dette får havnen ta seg av.
- Jeg kan ikke, Jamie. - Claire... stol på meg.
Vi kan ta mennene til et isolert sted. Jeg har rom i byen...
Jeg er lei for det, men nyheten har alt spredd seg.
Loven er klar og tydelig. Jeg har ikke noe valg.
Jeg må ødelegge skipet og det last.
Vi må gå, Claire. Det er ikke mer å gjøre her.
Hvem faen er du?
Jeg heter Claire Fraser. Jeg er healer.
Engelsk. Det burde jeg ha skjønt. Bare en engelsk kvinne er så vulgær.
Pass tungen din, min herre.
Det er min kone du snakker med. Lady Broach Tuarach.
Lord og lady. Engelskmennene slenger adelstitler omkring seg.
Det er under vår verdighet å krangle her.
Hvem er de? Er de del av planen din?
Broach Tuarach er min fetter.
Jeg forsikrer at vårt nærvær her ikke var planlagt.
Forstår du hva du har gjort?
Jeg har bare sagt sannheten.
De mennene hadde kopper.
Skipet mitt og lasten min kommer til å bli ødelagt.
- En høy pris. - Ikke noe imot om sykdommen spres.
Du skal betale. Dere skal begge få betale.
Tro ikke annet. Greven vil ikke glemme det som har hendt.
Dere har fått en fiende i dag.
Et nytt land, en ny fiende. Livet med deg er aldri kjedelig.
Jeg kan bli kjedelig, hvis det passer deg bedre.
Jeg vil heller la jorden gå under.
---===DBRETAiL===---