- Tidigare: - Hugh Munro.
- Mary blev våldtagen. - Hon kommer att förbli ungmö.
Judas! Du ska få betala för ditt svek.
Vi är alla anhängare av jakobiterna och ni är en landsförrädare.
Ni kanske vill försvara den här engelska damens ära.
- Slå till hårt. - Vi återvänder inte utan seger.
Angus!
Released on www.DanishBits.org
Jakobiternas armé drog söderut under de följande månaderna.
Vi hade skaffat nödvändigt artilleri, intagit garnisornen i Carlisle-
-och lyckats ockupera Manchester.
Trots detta hade det emotsedda upproret i skotska lågländerna-
- och norra England inte satt igång.
Vi hade slagit läger i norra England och inväntade order från prins Karl.
Jag är väl medveten om det vanskliga läget, Ers Höghet.
Men sanningen är ofta besvärlig. Vi måste vända tillbaka.
Och jag påstår motsatsen.
London ligger inom räckhåll.
Allt vi behöver göra är att sträcka ut en hand och ta den.
Ingen tid för tystnad, John. Tala.
Jag är ledsen, Ers Höghet. Generalen och jag är sällan överens.
Men i det här fallet talar vi med gemensam stämma.
Det är ett illa valt tillfälle att vara försonlig.
- Jag säger detsamma, generalen. - Du har gott militäriskt sinne, Fraser.
Men jag tänker inte låta en underordnad ifrågasätta mina beslut.
Än prinsens beslut, då?
Är det inte prinsen vi tjänar?
Vår order var att marschera in i England och erövra London.
Vi befinner oss endast fem dagar därifrån.
Och nu vill ni retirera till Skottland?!
Fem dagar, mina herrar.
Ynka fem dagar är vad som står mellan oss och Guds vilja.
Det är inte tiden som bekymrar mig.
Tre brittiska arméer försvarar staden och vi vet inte var de befinner sig.
Vi lär inte stöta på alla tre på en gång.
Om vi är listiga och har tur kanske vi smiter förbi alla tre.
Om inte så möter vi 30 000 brittiska trupper mot våra fem.
Vi kommer att slås ner efter en strid.
Krig innebär risker.
Men om vi vänder om nu kommer allt inneboende hopp-
- hos våra anhängare att bytas mot tvivel och rädsla.
Är det den här? Bra.
Jag lovar att det strax är över.
Min gode vän Angus förlorade sin framtand när han var i din ålder.
En ko sparkade honom rakt i halsen.
Han sket inte på en vecka av rädsla för att bli biten.
Vem står på tur?
Jag åkte hit. Jag reste från Frankrike för att samla ihop en armé.
Det var Guds vilja och Hans hand har ända sedan dess vilat över oss.
Om vi avvisar Hans gudomliga gåva-
-kanske vi aldrig får chansen igen.
Finns det ingen häribland som är villig att kämpa för sin prins?
Er rättmätige kung och er Gud?
En man.
Är han den ende att räkna med?
En man.
Det är oacceptabelt!
Jag låter hellre en brittisk bajonett döda mig-
- och begrava min kropp i en okänd grav än vänder om nu.
Men nu ser jag att både mina vänner och allierade tänker förråda mig.
Gör som du vill-
-men må Gud förbanna dig för det.
Jag har inget mer att säga.
Det ordnar sig. Alla behöver inte dra ut sin tand.
- Vad sa du till honom? - Inget som inte är sant.
Ers Höghet. Sir!
Jag är ledsen, Sassenach.
Jag beundrar faktiskt prinsen.
Han har visst ett krigarhjärta, även om hans generaler saknar det.
Det är inte ditt fel.
Även om ni hade intagit London kanske ni inte kunde ha försvarat det.
Men om vi hade marscherat in hade historieböckerna skrivits om.
Det betyder att historien kan skrivas om, men nu...
Ers nåd!
Stämmer det? Ska vi vända tillbaka?
Ja.
Vi vänder om mot gränsen och går hem inför vintern.
Är britterna efter oss? Är de nära?
Jag vet inte, Ross. Men jag ska se till att ni går säkra.
Jag lovar att ta med er alla hem till Lallybroch.
Och din säkerhet, Sassenach, går först vad som än händer.
Gud, skydda min älskade.
Min vita duva.
Och barnet hon en dag ska bära på.
Skona henne från våldsamheter...
och skada.
Här och överallt.
Under denna natt och alla andra nätter.
- Är allt som det ska? - Ja.
Jag ville bara se på dig när du sover fridfullt.
Du måste vara iskall. Kryp ner i sängen.
Vad var det du sa?
Inget.
Det är inte mycket jag kan säga utan att låta fånig och dum.
Man kan säga saker i sömnen.
Dina drömmar kan urskilja sanningen.
Läs det här.
"Lord Broch Tuarach, ni ska härmed infinna er med era mannar..."
- Inverness? Vad betyder det här? - Exil. De vill bli av med oss.
O'Sullivan tycker ni har för mycket inflytande över prinsen.
De vill ha bort oss båda med detsamma. De fega kräken.
"Rid före trupperna och ordna vinterläger och provision."
- Med vilka medel? - Jag frågade O'Sullivan samma sak.
Han satte sin feta irländska näsa i vädret och sa att kungens anhängare-
- givetvis skulle ge sina representanter kredit.
- Jag ska tala med prinsen. - Han har rest.
Murray smusslade iväg prinsen i gryningen som tog er häst.
Han sa att ni inte skulle ha något emot det.
Hur länge sen var det du besökte Inverness, Sassenach?
Håll stilla.
Ditt stora barn. Angus skulle ha slitit ut den med framtänderna.
- Han hade inga framtänder. - Då hade han använd tandköttet.
Jag önskar jag hade en stelkrampsspruta att ge dig.
Whisky får duga istället.
Rödrockarna anfaller!
- Till vapen och sprid ut er i skogen. - Vänta!
Vi hinner inte.
Spring mot skiljevägen.
Rid ner med henne! Kom igen, Sassenach!
Jag tror att vi skakade av oss dem.
Rupert!
Vänta.
Vänta!
Fortsätt.
Hitåt! Fort, skynda er!
Den här vägen!
- Är det klokt att stanna här? - Claire säger att Rupert dör annars.
Jag har inte sett några rödrockar på länge.
Vänta på tecken från mig.
Ursäkta, ers nåd, jag såg inte att det var ni.
- Var är era hästar? - I skogen där borta.
Wallace står vakt. Vi väntade vid skiljevägen...
Ingen fara. Se till att gömma undan våra hästar också.
- Vad har hänt honom? - Jag tittade närmare på en kula.
Fergus, ta fram whiskyn och skålen.
Lägg upp honom på altaret.
Jag måste få ut kulan.
- Tur att den inte gått in i hjärnan. - Tur att de inte sköt mitt bra öga.
Var är min kniv? Var fick du tag i den?
- Hans nåd gav den till mig. - Ge mig whiskyn.
Ligg still.
Då så, upp med dig.
Ett öga är ju bättre än inget.
Håll den här.
Jag får skaffa en svart ögonlapp så du ser ut som en äkta pirat.
- Har pirater ögonlappar? - Och träben och papegojor.
- Vad i hela friden pratar du om? - Glöm det.
Jamie.
Blås ut ljuset.
Vad är det?
Vad är det där?
Ni där inne! Vi har er man och era hästar.
Jag beordrar er att ge upp i Hans majestäts namn!
- Rödrockar. - Himmel!
Lägg ner era vapen och kom ut, annars tänder vi eld på kyrktaket.
De är inte många. Vi kan slåss mot dem.
Nej, taket tar eld direkt.
Den som inte skjuts ner kommer att brinna ihjäl när taket rasar in.
Vi kommer aldrig att lyckas.
Ni har två minuter att bestämma er, mina herrar.
Det är mig de vill åt.
Jag kanske kan ge upp frivilligt i utbyte mot er frihet.
Spela inte hjälte.
Om de tar dig står valet mellan hängning eller halshuggning.
Ni står alla under mitt skydd. Om jag kan rädda er tänker jag göra det.
Vänta, det kanske finns ett annat sätt.
- Nej, Claire. Vi har inte tid... - Hjälp! Rädda mig!
- De har en engelsk kvinna. - Jag är brittisk medborgare.
- Har du blivit galen? - Ni kan säga att ni håller mig gisslan.
De sätter inte eld på stället om jag är här.
Köpslå med mig. Det fungerade förra gången.
Med en pojke. De är soldater.
Nej, aldrig!
Ni i kyrkan, om ni har en engelsk kvinna där inne så skicka ut henne!
Och ge upp vår gisslan? Inte troligt, hellre...
Claire har rätt. De för henne till en säker plats och släpper henne sen.
- Jag tänker inte överge dig! - Släpp kvinnan annars tar det eld!
- Jo, din envise skotte. - Jag vägrar.
Är jag inte lady Broch Tuarach? Är inte dessa mannar mitt ansvar?
Ni ska släppa kvinnan, lämna över era hästar och vapen.
Och ni ger er iväg härifrån. Jag behöver ert hedersord på det.
Överenskommet. Vad heter er gisslan?
Mrs Beauchamp heter hon. En änka vi mötte på vägen.
- Vi tog henne under vårt skydd. - Ert skydd?
Jag känner till ert rykte, sir. Är hon skadad är alla löften tomma.
Du är inte klok, Sassenach. Om du går ut så där misstänker de nåt.
Hur ska jag se ut?
Jag vet inte. Mindre... skyldig.
Ni kan låtsas svimma, frun. Då kan de inte ställa några frågor.
Iväg med dig, pojk. - De för er säkert till garnisonen i Hazelmere.
Det är närmaste brittiska utpost. De tänker inte låta en kvinna sinka dem.
- Vi tar oss dit och hämtar dig. - Visst.
Vi måste ge oss av.
Vänta! Du sa det själv, de känner igen dig.
Om de känner igen Röde Jamie kommer de inte att hålla sitt ord.
Han har rätt.
Vi kommer att hitta varandra igen. Tro på det.
- Skåda jakobiternas armé. - Det räcker.
- Är hon oskadd? - Hon svimmade av skräck.
Jag överlämnar ansvaret för henne åt er, sir.
Jag ber er att åka hem och återgå till era liv som kungens undersåtar.
Visst, så gärna.
Så snart som den rätte kungen bär kronan.
- Var är jag? - Ni är i säkerhet under vårt beskydd.
- Vilken lättnad. - Har de burit hand på er?
Nej. Nej, det är ingen fara med mig.
- Damen är oskadd. - Tack, löjtnant. - Sitt upp i sadlarna!
Tack.
- Jamie. - Jag hittar en häst längs vägen.
- Ni samlar ihop de andra. - Jag följer med dig.
Nej, ni är till störst hjälp om ni för de andra i säkerhet.
- Vi möts i Keswick när jag har Claire. - Vi hittar henne tillsammans.
Du behöver hjälp att få ut henne. Blir det inte jag så får Murtagh duga.
Lycka till, pojk. Få hem vår flicka i säkert förvar.
Jamie. När du hittar henne kan du väl blinka åt henne från mig?
Jag tappade snart bort mig när vi red i mörkret.
Jag borde ha lämnat nåt slags tecken längs vägen-
- men jag hade tyvärr inga brödsmulor.
Vi stannar i Crich över natten, frun. Hästarna orkar inte gå mer.
Öl till alla, även damen.
- Vi behöver mat också! - Varsågod, frun.
Ett meddelande till er, sir.
Du ser ut att behöva värmas upp.
Frun? Det är dags att gå.
- Var är kaptenen? - Han blev beordrad till Keswich.
Han red iväg i natt. Oroa er inte, jag ska föra er till Bellmont.
Bellmont?
Bellmont? Skulle vi inte till garnisonen i Hazelmere?
Bellmont ligger närmare och på vägen till Keswich.
Men det är ett stort hus. Engelsmannen som bor där tar säkert emot er.
Försvinn.
Löjtnant Barnes! Tänk att kungens officer beter sig så okristligt.
- Jag trodde han ville er illa. - Är ni oskadd, sir?
Jag ber om ursäkt för hans gräsliga uppförande.
Jag ska hjälpa er upp. Jamie letar efter mig i Hazelmere.
Varför rider vi till Bellmont istället?
- Som sagt, kaptenens order. - Nåväl, då blir det väl Bellmont.
Givakt!
Vem sa ni bodde här?
Får jag presentera hertigen av Sandringham?
Det får ni gärna, men nöjet är helt på min sida.
Jag värdesätter alla tillfällen att få assistera kungens officerer.
Särskilt i dessa svåra tider. Hur kan jag stå till tjänst?
Det här är från min överordnade.
Vi ber att ni huserar mrs Beauchamp som räddades igår kväll.
Kära, mrs Beauchamp, jag erbjuder er gärna plats i min enkla boning.
Jag tackar er, ers nåd. Kaptenen är er evigt tacksam.
Adjö, frun.
Jag behöver en drink och något att äta.
Och det gör även ni, tycks det. Blev ni räddad? Från vad?
- Ilskna björnar? - Skotska soldater.
Ungefär samma sak.
Ni nämnde något att dricka.
Jag tar den grå och du den andra.
Nu är vi alltså förrädare, mördare och hästtjuvar.
Har du tänkt på att giftermålet med Claire inte var det klokaste du gjort?
Nej, det har jag inte.
Sen ändrade de sig plötsligt och förde mig hit.
- Har ni bara en betjänt, ers nåd? - Jag har fortfarande kammartjänare.
Ekonomin är lite skral för tillfället.
Kocken är endast här tre dagar i veckan.
Er närvaro har höjt stämningen avsevärt.
Varför låtsades ni inte känna igen mig?
Jag var rädd att ni skulle säga mitt namn.
Skvallra är det sista jag skulle göra.
Men hur skulle jag kunna skicka en så vacker dam till Towern?
Det är så fuktigt. Min peruk blev helt förstörd sist.
Jag antar att ni inte behöver bekymra er om sådant?
När var ni gäst i Towern och för vad?
Ett enkelt missförstånd.
Det hade förstås inget att göra med er plikttrohet?
Just så. Det är därför armén har bildat en ring runt mitt gods.
- Fler soldater än på framsidan? - De tror att jag inte märker dem.
Med de där rockarna?
De hävdar att de vilar och fyller på förråd innan de ger sig av.
Faktum är att jag blir bevakad.
Vartenda besök bevakas noga.
Jag misstänks fortfarande vara jakobit.
Jag förmodar att er stilige make planerar att rädda er.
Kanske just i denna stund.
- Det är en korrekt förmodan. - Utmärkt!
Jag vill nämligen också bli räddad. Och då får jag inte avslöja ert namn.
Ursäkta, vad menar ni?
Ni måste ha vetat att i mitt hjärta är jag en sann jakobit.
Jag är tämligen säker på att ni är hjärtlös. Varför skulle Jamie rädda er?
Jag tvivlar på att pojkvaskern faktiskt vet var ni befinner er.
Enda sättet han kan veta var ni finns är genom mina kontakter.
Jaså minsann? Är ni säker på det?
- Han kanske är här nu. - Det hoppas jag verkligen inte.
I så fall rider han rakt in i en fälla.
Vad föreslår ni?
Jag har en man som kan smuggla ut meddelanden.
Men jag måste ha ert ord på att Jamie löser mig ur min nuvarande situation-
-och för mig till en säker plats.
Jag är säker på att Jamie kommer att hålla vad hans hustru lovat.
Visst, men jag behöver papper och en vingpenna.
Kom med mig.
Gaeliska? Talar ni det barbariska språket?
Vi vet båda att meddelanden riskerar att läsas av andra.
Jag kan skriva på engelska och hoppas att ert bud inte blir påkommen.
Ni sårar mig, madame.
Meddelandet ska inte lämnas till Jamie utan tiggaren Munro.
Han finns nånstans mellan Crich och garnisonen i Hazelmere.
Om meddelandet kommer fram till honom så hittar han Jamie.
- Claire! - Mary?
Jag visste att jag hade glömt nåt.
Vilken lycklig återförening. Min guddotter har också glada nyheter.
- Hon ska gifta sig. - Är du hans guddotter?
Hon är i alla fall inte släkt. Ni har säkert mycket att prata om.
Jag har korrespondens att avsända. Ni får ursäkta mig.
Följ med mig.
- Vad gör vi här nere, Mary? - Det är enda stället jag inte bevakas.
- Jag kan inte äkta mr Granger. - Vem är mr Granger?
Han är en förmögen handelsman som vill alliera sig med hertigen.
Även om det innebär att äkta en besudlad vara.
- Regeringstrogen, förmodar jag? - Jag antar det.
Han gifter bort sin guddotter med en anhängare till kungen.
- Jag kan bara inte göra det! - Lugn. Jag ska tala med honom.
Han tog precis ett beslut som kanske förhindrar giftermålet.
Tack så hemskt mycket, Claire!
Munro? Är du Munro?
- God afton, sir. - God afton.
Jag söker tiggaren Munro. Han ska visst vara här.
- Jag frågar inte tiggare om namn. - Har ni sett någon tiggare?
Jag passerade en märklig typ i sliten rock för en stund sedan.
- Det kan ha varit en tiggare. - Jag tackar.
Hallå! Du där! Är du Munro?
Vänta! Munro! Jag letar efter...
Hertigen av Sandringham har skickat mig med ett brev.
Det är skrivet av Claire Beauchamp till James Fraser.
Det är brukligt att ge budet en slant.
Mrs Beauchamp, har ni redan tröttnat på Mary?
Jag vill tala om era planer att gifta bort henne.
Inga diskussioner. Tärningen är kastad, avtalet är slutet.
Jag har talat med befälet utanför som har gått med på att retirera.
- Jag trodde att de vaktade er. - De är kanske inte borta så länge.
Men de kommer att ge sig av. Jag är trots allt en hertig.
Är allt som det ska, madame? Ni verkar oroad.
- Hur länge har han arbetat för er? - Jag anlitade honom i Paris.
Ni tänker väl inte stjäla honom från mig? Danton är väldigt lojal.
- När anlitade ni honom i Paris? - Vilken märklig fr...
- Hon känner igen dig. - Jag vidtog alla försiktighetsåtgärder.
Var det ni som låg bakom? Er egen guddotter?
Det var olyckligt.
Det var aldrig meningen att ni skulle bli dödad, mrs Fraser.
Det var grevens ursprungliga önskan.
- Greven? Greven av St. Germain? - Precis!
Vad jag förstår dödade ni honom själv.
Jag lyssnar gärna på omständigheterna kring det mötet.
Jag var skyldig honom en större summa pengar, men kunde inte betala.
Men jag förfärades över tanken på en sådan underbar kvinnas frånfälle.
Vilket slöseri. Men jag lyckades övertala den gode greven-
- att en våldtäkt vore en rimlig hämnd för hans förluster.
Ni borde egentligen vara väldigt tacksam mot mig.
Ni skulle mycket enkelt ha kunnat vara död nu.
Det kan ni fortfarande, madame. Mycket enkelt.
Ni ångrar att ni skickade iväg vakterna när Jamie kommer.
De är inte långt borta.
När kaptenen fick höra att Röde Jamie skulle komma förklädde han sig-
-för att lura in er make i min fälla.
Visa lojalitet genom att överlämna Röde Jamie och hans trolösa hustru-
- är ett mycket effektivare sätt att ändra på missuppfattningen-
-om mina motiv än att fly härifrån.
Ni kanske hängs sida vid sida.
Vad romantiskt.
För mrs Fraser till hennes rum.
Och lås om henne.
Hugh!
Vad tusan gör du här?
- Vad säger han? - Det är ett brev från Claire.
Ett bud överlämnade det.
- Ska det där föreställa gaeliska? - Vad är det för ord?
- "Sighdran" - det är inget ord. - Hon menar soldater.
Jag tror hon menar att huset är omringat av soldater.
Du får undervisa henne senare.
"S". Är hon med Sandringham?
Den mannen är en riktig skurk.
Vet du var Bellmont ligger?
Hon har till och med stavat fel till "hjälp".
Hugh?
Mary! Jag hinner inte förklara. Jag måste härifrån och hitta Jamie.
- Ta mig med. - Visst, men då måste du hjälpa mig.
Jamie är på väg hit, men soldater ligger gömda häromkring.
Jag smiter ut genom köket. Det står en tiggare i trädgården.
Han är en vän och heter Hugh Munro. Be honom att varna Jamie.
- Det är en fälla. - Ska jag möta en smutsig tiggare?
För guds skull! Stanna då här och var tyst.
God kväll, kära du.
Jag ber om ursäkt för mitt informella uppförande. Jag väntade inte gäster.
Det finns inget värre än att gå till sängs på tom mage. Eller hur?
Gör mig gärna sällskap.
Dödade ni verkligen greven mitt framför kungens ögon?
Eller var det på kungens order?
- Det var en olyckshändelse. - Det betvivlar jag.
Greven är en vedervärdig man. Ingen humor alls.
Jag kanske borde äta något. Det blir en lång natt.
Tiden kommer att gå fort med sådant charmerande sällskap.
Enligt ett rykte utförde ni magi mot greven-
-och att hans hjärta bara stannade.
Vad tusan gör du här?
Jag ville bara ta mig något att äta.
Gå till sängs. Nu!
Lady Broch Tuarach och jag för ett ytterst underhållande samtal.
Claire är i köket. Det är en fälla.
Vart är du på väg, lilla mus?
Släpp mig, din buse, annars berättar jag för min gudfar.
Håll utkik här, Hugh.
En favorit är att ni förvandlar kvasten till en orm som attackerar greven.
En modern version av Farao och Moses.
Jag hittade fröken vid ytterdörren, ers nåd.
Jag kan inte gifta mig med mr Granger. Jag försökte rymma, men blev rädd.
- Jag var rädd för soldaterna och jag... - För guds skull, gå och lägg dig!
Var var jag? Ormhistorien...
Claire!
Lägg ner vapnet och backa undan!
Det här är mannen som överföll oss i Paris!
Se så, nu lugnar vi ner oss-
- och diskuterar det här på ett förnuftigt sätt.
Han tvingade mig att göra det.
Det är sant! Han ordnade attacken för att betala en skuld till St. Germain.
Det kunde ha gått mycket värre, tro mig.
Ni anar inte vad greven hade planerat. Jag bad Danton att skrämma dem.
Du känner ju mig, Jamie. Jag skulle aldrig tillåta våldtäkt.
Det är en lögn. Våldtäkt var er idé.
Jag känner er visst, ers nåd. Ni säger vad som helst för att rädda er själv.
Det slutar här och nu. Jag svär.
Om du säger det, så.
Mary!
Jag höll mitt ord.
Hämnden ligger vid dina fötter.
Det är nog bäst att vi går nu.
---===DBRETAiL===---