Раніше у серіалі...
Оскільки ти була вдома 20 років,
нам слід встановити, чи вдалося Джеймі прожити ще 20 років після Каллодену.
Частина мене не хоче, щоб ми його знайшли,
Бо як нам це вдасться, ти повернешся до Бостона.
Гадаю, це належить Вам.
Не думала його більше побачити.
Клер?
Це з бостонської лікарні.
Слухаю. Це доктор Рендалл.
Я запланував операцію на наступний тиждень.
Ти з цим упораєшся, Джо. Повідом мене, як усе пройшло.
Свобода й віскі нерозлучні!
Я часто цитувала це Джеймі.
Ми знайдемо його.
Саме про це мене попереджала пані Грем.
Марнувати своє життя на пошуки примари.
Час повертатися додому.
Заспівай мені пісню
Про дівчину, яка зникла
Може, ця дівчина
Це я?
З веселим серцем
Одного разу вона відпливла
Морем
До неба
Хвилі й вітер
Острови та моря
Гори, дощ і сонце
Усе, що було добре
Усе, що було гарно
Усе, що було мною
Зникло
Заспівай мені пісню
Про дівчину, яка зникла
Може, ця дівчина
Це я?
З веселим серцем
Одного разу вона відпливла
Морем
До неба
СВОБОДА Й ВІСКІ
1948 р. Перше Різдво Бріанни
Шви на місці.
Ми завершили. Зашиваймо її.
БОСТОН, ГРУДЕНЬ 1968 р.
Стривай.
Думаю, я все одно бачу тут ознаки некрозу.
Треба підтягнути.
Систолічний тиск упав до 80.
Треба контролювати кровотечу і починати зашивати.
Розберемося з некрозом, а потім я закрию кровотечу.
Щипці.
Упав до 70.
-Докторе Рендалл. -Дві секунди.
-У нас немає двох секунд. -Тоді одну.
Ножиці.
Готово.
Щипці.
Я знайшла кровотечу. Затискач.
Закривай.
75 і підвищується.
Ножиці.
Гаразд. Зашиваймо її.
«Запам'ятайте, діти,
хто приніс нам мир - тієї ночі глухої мов вітер мчав Пол Ревір».
Ну, ми всі чули ці безсмертні рядки Лонґфелло.
Тієї доленосної ночі, 18-го квітня, 1775-го року.
Один ліхтар, якщо суходолом, два - якщо морем .
Так наш герой приніс звістку про напад британців,
а потім власноруч врятував усіх.
Окрім того факту...
що все це брехня.
Ревір і справді мчав тієї ночі, але він був не один.
Насправді з ним було ще двоє.
Вільям Доуз та Семюель Прескотт.
Ревір дістався Лексінгтона, але його схопили червоні мундири.
Саме Прескотт виконав завдання.
Та його ім'я забули.
Чому?
Бо в Ревіра був кращий рекламний агент.
Гаразд. Після різдвяних канікул
ми продовжимо вивчати,
як художня проза може змінити сприйняття історії.
Гарних вам свят.
Пані Рендалл, можна Вас?
Ви не справляєтесь.
І це ніяка не несподіванка.
Я говорив з Вашими професорами, і проблеми не тільки з історією.
Може, я не така розумна, як усі звикли думати?
У такому разі Вас би в Гарварді не було.
Ваш батько був кимось більшим, ніж просто колегою.
Він був моїм другом.
Тож я завжди відчував обов'язок наглядати за Вами.
Минулого семестру Ви мали дивовижні оцінки.
Що змінилося?
Мені Ви можете сказати.
Усе гаразд.
Бріанно, Ви маєте все змінити...
інакше Ваше майбутнє тут під питанням.
1948 р. Перше Різдво Бріанни
АВАРІЙНИЙ ВХІД
Ти виглядаєш так само.
Так само, як коли ти повернулася із Шотландії.
Ти колись розкажеш мені, що насправді там сталося?
Та немає тут чого розповідати.
Ви зустріли чоловіка, леді Джейн?
Не зовсім.
Господи. Повірити не можу, що ти від мене щось таке приховала.
Ну?
Ну, дехто був.
Із минулого.
То він шотландець?
Справжнісінький.
Виглядає серйозно.
Серйозніше вже нікуди.
То що в дідька сталося?
Ми...
Ми пішли різними шляхами.
І я сподівалася, що ми зможемо колись знайти одне одного знову, але...
у долі були інші плани.
До дупи долю.
Післяопераційні звіти, які Ви просили, докторе.
На сьогодні все.
Побачимось завтра, Джо.
Далі буде.
Я так далеко заїхав.
Вороття назад уже немає.
Це або найтупіша річ, яку я робив у своєму житті,
або найгеніальніша.
Ага. З тебе 2,50, хлопче.
Решту лишіть собі.
Професор Брайан сказав мені...
Бріанно, якщо питання в цьому, то відступати не можна.
Треба її вирішити.
Ти мене не слухаєш.
Що?
Веселого Різдва.
Поглянь, хто приїхав.
Роджер.
Яка чудова несподіванка.
Що ти робиш у місті?
Я мав би вас попередити. Я точно з'явився в невдалий час.
Ні, зовсім ні.
Ми з Бріанною просто...
Верещали.
Ну, Бріанна вирішила
покинути Гарвард і з'їхати звідси.
І я вправі приймати таке рішення.
Ну, я...
Дай зателефонувати декану Требмлу. Упевнена, що він тебе поновить.
Ні! Ти мене не слухаєш!
Мені треба перепочити.
Ти хочеш, щоб я просто повернулася до Бостона і була тією, ким раніше?
Я намагалася, але це не працює.
Слухай, мені час їхати.
Вибач, Роджере. Рада була тебе бачити.
Давай завтра прогуляємося, добре?
Вибач, Роджере. Дозволь взяти твоє пальто.
Дякую, але здається, краще буде мені заселитися у свій готель.
-Я не хочу... -Дурниці.
Ні, ти лишишся тут.
Ти повертався до Інвернесса?
Ні.
Коли батька не стало, ну...
Там для мене нічого не лишилося окрім книжок та пилу.
Це твоє перше Різдво без преподобного.
Еге ж.
Еге ж, він...
Він завжди любив приносити іграшки до дитячого будинку.
Ми часто запалювали
дітей куплетом з «О, прийдіть, усі віруючі»,
а потім ласували сливовим пудингом пані Грем.
Тож, гадаю, то була одна з причин, з якої я зважився на цю поїздку.
Я хочу спробувати американське Різдво.
Може, започаткувати власні традиції.
Ми раніше щороку читали Бріанні «Різдвяну пісню».
Поки вона це не переросла, я гадаю.
Чи, може, переросли я з Френком.
Схоже, тебе як магнітом тягне до наших сімейних сварок.
А ви сварилися? Я й не помітив.
Ти ж сюди не лише заради американського Різдва приїхав, чи не так?
Це так очевидно?
Ну, я рада, що ти тут.
Бріанні треба з кимось поговорити,
а ти єдиний, хто розуміє, через що їй довелося пройти цього літа.
Еге ж, вона добре все приховує.
Ну, гадаю, це почало на неї впливати.
Налити тобі віскі?
Звичайно.
У мене є новини...
які можуть змусити тебе посміхнутися.
Ну, від хороших новин я не відмовлюся.
Я історик.
Це моя робота.
Я шукаю.
Немов той пес кістку.
Про що це ти?
Я його знайшов.
Ну, я знайшов статтю, написану в 1765-му році
в журналі «Форрестерс».
Вона закликає зняти обмеження
щодо імпорту сильного алкоголю до Шотландського нагір'я.
Поглянь на цей рядок.
«Бо наскільки відомо з давніх-давен, свобода й віскі нерозлучні».
У тому барі, що в единбурзькому готелі, ти казала, що цитувала цей рядок Джеймі.
Думаєш, це він написав?
Так. Дивись.
Навіть на початку статті
він знову цитує того вірша, звертаючись до керівних класів.
«І ви, парламенту подоба, хто сановито морщить лоба...»
«ФОРРЕСТЕРС» «І ВИ, ПАРЛАМЕНТУ ПОДОБА»
Але це вірш Роберта Бернса.
Будь-хто міг його знати.
Роберту Бернсу в 1765-му було лише 6 років.
Цього вірша було написано 21 рік потому.
Лише той, хто знає щось про майбутнє,
міг цитувати рядки, які тоді ще не були написані.
Але тут не вказано автора.
Поглянь на ім'я друкаря.
Друк: Александр Малькольм 1765 р.
Александр Малкольм. Це ж друге й третє імена Джеймі, хіба ні?
То він був друкарем?
І жив у Единбурзі в 1765-му році.
За паралельною хронологією на нашому календарі...
це лише рік тому.
Я ж ніколи не просила тебе цього робити.
-Я думав, ти захочеш знати. -Ну, то ти помилився.
Пробач.
Я б могла решту життя прожити, не знаючи.
Двадцять років тому...
Я закрила двері в минуле.
І то було найважче в моєму житті.
А коли ти сказав мені, що він вижив при Каллодені...
У мене з'явилася надія.
Я більше не можу через таке пройти.
Але це не просто надія.
Це...
Це реальність. Ти можеш вирушити до Джеймі.
І полишити Бріанну?
З усім, із чим їй зараз доводиться мати справу?
Як?
Як я можу їй таке зробити?
Я її мати, і я їй потрібна.
І я не можу лишити свою дочку.
Як я можу допомогти? Що зробити?
Просто не кажи їй.
Це лише все ускладнить.
Не скажу ані слова.
Я знаю, ти бажав мені добра, Роджере.
Дякую за прекрасну вечерю.
Думаю, мені час спати. Боюся, на мене вплинула різниця в часі.
БОСТОНСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ
До чого все це?
Мій друг Горацій Томпсон надіслав це мені, щоб отримати висновок стороннього лікаря.
Красуня.
Доросла жінка, може, близько 50 років.
Він надіслав тобі жертву вбивства, яке сталося 150 років тому?
Ти помилилася лише десь на 50 років.
Горацій - антрополог,
і він шукає причину її смерті, але звідки ти взяла, що це було вбивство?
Не знаю.
Вона з печери на Карибах.
З нею знайшли кілька артефактів.
Поглянь-но сюди.
Ти мала рацію.
Зламана шия?
Навіть більше.
Кістка не просто тріснула.
Поверхня тріщини йде просто через тіло хребця.
Хтось намагався відрубати цій пані голову...
тупим лезом.
Як ти дізналася?
Просто так здалося.
Знайшли в печері, кажеш?
Кажуть, таємне поховання рабів.
Але ця панночка не рабиня, це вже точно.
Вона не була чорною. Бачиш її гомілкову кістку?
Коротка, прилягає до стегнової.
Гомілковий індекс.
Ця жінка була білою.
Кістки не брешуть.
Вони кажуть усе.
А зараз...
Чому ти мені не розповідаєш про свого чоловіка з Шотландії?
Він...
Він справжній батько Брі.
І я розповіла їй про це, коли ми були в Шотландії.
Ось чому їй останнім часом так складно.
Радий, що ти мені сказала.
Це багато чого пояснює.
Ти все ще його кохаєш?
Завжди кохала.
Ніхто й не вважав вас із Френком ідеальною сімейкою із серіалів.
Я бачив, як ти півжиття за 15 років відмотала.
Якщо в тебе є шанс покохати вдруге, тобі слід за нього триматися.
Бріанна все зрозуміє.
Дякую, Джо.
Вона понад усе хотіла з ним возз'єднатись,
незважаючи на те, що довелося б віддати.
Навіть власне життя?
Так, Барнабасе, навіть власне життя.
Так вона хотіла з ним бути.
Знаю, тобі дуже важко це прийняти...
Ти жартуєш. «Похмурі тіні»?
Барнабас щойно втратив Вікторію.
Кріс переймається тим, що стане вовкулакою,
а Елізабет думає, що її поховають живцем.
Що б сказали твої модні колеги в Оксфорді,
якби дізналися, що ти гноїш свій мозок денними серіалами?
Ті троглодити ніколи б не зрозуміли страждань дому Коллінзів.
Вибач за вчорашнє.
Мені не треба було з'являтись без попередження.
Я рада, що ти тут.
Я приїхав на американське Різдво
і роли з лобстером, і бостонські кремові пироги, звісно ж.
Думаю, я знаю, хто тобі може з цим допомогти.
Сьогодні в Гарварді ця штука на честь мого батька.
Вони назвуть на його честь стипендію.
Ми могли б піти.
Ми можемо прийти раніше, і я зможу показати тобі священні зали.
Матиму за честь.
Та спершу, звісно ж, ми можемо додивитися серію до кінця.
Це клуатри Робінcона,
один із небагатьох прикладів готичного відродження студмістечка.
Цікаво, скільки людей блукало тут за всі ці роки.
Розмови, які тут тривали,
таємниці, вирізьблені в тутешніх потаємних куточках.
Цікаво.
Я приходила сюди, відколи ще була дитиною.
Мій тато водив мене...
і я про таке ніколи не думала.
Тобі не було цікаво, чи Джон Адамс,
Тедді Рузвельт або Джон Кеннеді стояли під цими ж арками?
Та ні.
Мені завжди було цікаво, як це все збудували...
Як кожний камінь
тримає тиск того, що лежить на ньому.
На основі вимірювань, розрахунків і точності.
У цієї будівлі є своя правда.
Це не схоже на дочку історика.
Та я й не дочка історика, хіба ні?
Я дочка горянина з 18-го сторіччя.
У мене мало спогадів про справжнього батька.
Хоча в гаражі були коробки з його речами й листами,
але преподобний розповів мені, яким він був у дитинстві.
Як він змайстрував шпаківню,
але зробив отвір завеликим, і туди пролізла зозуля.
Це справді дурна історія,
але вона робила мого батька реальним.
А знання про батька допомогли мені пізнати себе.
Усім потрібна історія.
А як тобі відомо, що це правда?
Що як він усе це вигадав, щоб ти краще почувався
А це має значення?
Та я це й маю на увазі.
Що таке історія?
Просто оповідка.
Вона змінюється залежно від того, хто оповідач.
Як історія Пола Ревіра, Красунчика принца Чарлі,
моїх батьків і моя власна.
Історії не можна довіряти.
Нам уже час. Церемонія скоро почнеться.
Ми тут для того, щоб віддати шану винятковій роботі
професора Френка Рендалла, який, на жаль, покинув нас,
прослуживши цьому університету більше 20 років,
а також для оголошення одержувача
новоствореної стипендії імені Френка В. Рендалла
у сфері європейських досліджень,
але спершу давайте поговоримо про професора Рендалла
і його вражаюче дослідження.
Стипендія Френка В. Рендалла
Декане Трембл, чудово, що Ви вирішили вшанувати Френка саме таким чином.
Це найменше, що я міг зробити після всього того, що він зробив для університету.
Дякую Вам.
Професоре Треверс.
Мені треба, щоб Ви до понеділка подали пропозицію.
Приймальна комісія не чекатиме жодної живої душі.
Вона зранку буде у Вас на столі, пане.
Пробачте. Це Сенді Треверс,
одна з колишніх студенток професора Рендалла.
А це його дружина, Клер.
Рада зустрічі.
Професор Треверс проводить дослідження
щодо оцінки впливу колоніальної англійської мови на корінні автохтонні.
Дивовижно.
-Декане, можна Вас на півслова? -Прошу мене вибачити.
Френку б не сподобалась уся ця метушня.
Думаю, що навпаки.
Він завжди казав мені, що «краща винагорода - це сама робота».
Прошу мене пробачити.
Вам слід було його відпустити.
Що-що Ви сказали?
Усі ці роки. Він ніколи не був Вам потрібен, але Ви не відпускали його.
Не бачу, яким чином це взагалі може Вас стосуватися.
Він казав мені, що лишався з Вами заради Бріанни, але я знала.
Частина його все одно Вас кохала
і завжди кохатиме,
байдуже скільки разів Ви розбивали йому серце.
Я мала з цим жити, бо він був коханням мого життя.
І я хотіла його,
навіть якщо це означало, що я мала ділити його з Вами.
Я б могла зробити його щасливим.
Але Ви були егоїсткою. Ви хотіли все.
Тож жили в брехні, змусивши жити в ній Френка й Бріанну.
Ви викинули на помийку 20 років із ним.
Я б віддала все, щоб отримати хоча б ще один день.
Та блондинка на церемонії...
Я впізнала її. Хто вона така?
Вона була студенткою твого батька.
Я її пам'ятаю.
Ми колись заходили в книжкову крамницю, і тато зупинився, щоб з нею поговорити.
У тому щось було.
Те, як він на неї дивився...
Точно так він колись дивився на тебе.
Біля тих каменів ми домовились, що більше не будемо брехати...
і що лише правда буде між нами.
Френк кохав її.
Це тривало багато років, і він планував із нею одружитись.
Ти казала мені, що я схожа на Джеймі.
Усе моє життя татко мав дивитися на мене і бачити іншого чоловіка.
Того, кого ти справді кохала.
Він, певно, мене ненавидів.
Ні, люба.
Ні.
Ти була тим єдиним, що було справді важливо для Френка.
Ростити тебе -
то була робота його життя,
його найбільша радість.
А як щодо тебе?
Мала бути частинка тебе, яка мене відкидала.
Саме через мене ти втратила Джеймі.
Ніколи.
Я відкидала лише те, що мені довелося його залишити.
Але коли ти народилася,
і я вперше тримала тебе у своїх руках
і вперше колихала тебе,
а ти подивилася на мене...
Я ніколи у своєму житті більше такого не відчувала.
Я люблю тебе, тому що це ти, Бріанно.
А не через те, ким був твій батько.
Певно, ти все ще про нього думаєш.
Правда.
Є ще дещо, через що я маю...
бути чесною з тобою.
«Александр Малкольм».
Це ж...
Це ж Джеймі? Ти знайшла його?
Ну, Роджер знайшов його.
Тоді ти можеш повернутися.
Я не тому про це тобі розповідаю.
Моє життя тут із тобою.
Я вже доросла, ма.
Я й сама можу впоратись.
Я люблю тебе, але ти мені не потрібна...
не так, як коли я була маленька.
Я знаю.
Ходімо.
ПРЯМИЙ ЕФІР З «АПОЛЛОНА-8»
І Бог назвав світло: День,
а темряву назвав: Ніч.
І був вечір, і був ранок, день перший.
Як можна після такої мандрівки повернутися й жити звичним життям, як робив до того?
І нехай відділяє вона між водою й водою.
КАПІТАН ДЖ. ЛОВЕЛЛ
І Бог твердь учинив, і відділив воду...
Великою мірою, я була значно далі ніж місяць,
і моя подорож була ще більш неймовірною.
І моя відповідь - «так»,
до звичного життя повернутись можна,
але воно буде зовсім іншим.
Та, можливо, одного разу було достатньо.
Хто ще може похвалитись подібним?
І від імені команди «Аполлона-8»
ми завершуємо, бажаючи вам доброї ночі, удачі та веселого Різдва,
і нехай Бог благословить вас усіх, усіх вас на матінці-Землі.
«Аполлоне-8», «Аполлоне-8», говорить Х'юстон. Три хвилини.
Брі, ти все обміркувала?
Якщо я піду...
можливо, я вже ніколи не зможу повернутись.
Це тобі не ліфт, у який ти можеш зайти й вийти.
Ти вже раніше це робила.
Але гарантій жодних.
Ми можемо вже більше ніколи не побачитись.
Ти зможеш із цим жити?
Бо я не знаю, чи зможу.
Не бути там, щоб...
побачити твоє весілля.
Повести тебе до вінця
або побачити, як стаєш матір'ю.
Потримати на руках своїх онуків.
Я знаю.
Буде непросто.
Але...
Я намагалася з'ясувати, кого в мені більше: Рендаллів чи Фрейзерів.
І тоді я зрозуміла, що в мені більше всього від тебе
ніж будь-кого з моїх татусів.
І якщо мені вдасться стати хоч вполовину такою жінкою як ти,
мені того вистачить.
Але сама я знаю тебе краще ніж будь-хто.
Знаєш, кому про мене нічого не відомо?
Джеймі.
Ти винна йому повернення, і я хочу, щоб ти пішла.
І все йому розповіла.
Є щось іще.
Що як він про мене забув?
Або...
що як він мене більше не кохає?
Ти розповідала мені, що відчувала до Джеймі,
і що це було найсильніше почуття у твоєму житті.
Щось змінилося?
Ні.
Тоді ти маєш вірити, що він почувається так само.
Ти залишила Джеймі заради мене.
А тепер я мушу тобі його повернути.
Джо, мені потрібна стороння думка.
Що сталося?
Власне, мені треба, щоб ти чесно мені відповів...
ДР. АБЕРНАТІ ДР. РЕНДАЛЛ
-Як друг. -Гаразд.
Я приваблива?
Сексуальна?
Це каверзне питання, чи не так?
Ні, мені треба точка зору чоловіка,
а ти єдиний чоловік, з ким я можу про таке говорити.
Це через твого чоловіка?
Я думаю спробувати.
Хочеш виглядати так, ніби нікуди не йшла?
Ну, я не бачила його 20 років.
Я жахливо змінилася з тих пір, як ми познайомились?
Ти худорлява біла крихітка: забагато волосся, але задок чудовий.
Та він у раю буде, коли Вас побачить, леді Джейн.
Саме це я й хотіла знати.
Що?
Нічого. Просто...
Дякую тобі, Джо.
Звертайся. Веселого Різдва.
Веселого Різдва.
Ми знайшли їх в антикварному магазині.
В Единбурзі вони точно стануть у пригоді.
Я хотіла купити тобі ліхтарика,
але Роджер сказав, що з ним тебе спалять, як відьму.
Мені здалося, що це може згодитись.
«КОРОТКА ІСТОРІЯ ШОТЛАНДСЬКОЇ НАЦІЇ» РОЗАЛІН МЕССОН
Першого разу точно б згодилося.
Я багато думала про те, що мені ще може знадобитися.
Я позичила в лікарні кілька скальпелів та пеніцилін.
Розумний хід.
Ну, мені здалося, що Единбург 1766-го року потребує їх більше за Бостон 1968-го.
Дякую вам обом. Дуже щедро з вашого боку.
Чекай.
Є ще дещо.
Брі.
Воно прекрасне.
Топаз.
Це твій камінь.
Тобі він знадобиться, коли пройдеш через ті камені.
Гілліан згадувала у своєму записнику, що знадобляться самоцвіти.
Я щоразу втрачала такі, коли проходила крізь час.
Спершу, мій інкрустований годинник,
а потім - камінь з персня батька Джеймі.
Як ти збираєшся все це пронести?
Думаю, доведеться щось пошити.
Ти щось пошиєш?
Після 15 років обшивання тебе та твоїх маскарадних костюмів,
думаю, я впораюся із швейною машинкою,
і дякую за довіру.
Чудово.
Ти можеш пошити собі власний бойовий пояс,
немов справжній Хрестоносець Готема.
Ти й справді забагато дивишся телевізор.
Ма! Ти пофарбувала волосся.
Ну, просто прибрала сивину.
-Трохи допомоги від «Пані Клерол». -Виглядає дуже природно.
Ти прекрасно виглядаєш із «Пані Клерол» та без неї.
Тож це воно?
Костюм кажана.
Так, я...
Я підшила кілька потаємних кишень, щоб можна було взяти все, що потрібно.
Ти зробила його з плащів.
Ну, у Шотландії часто дощить, і тут байдуже, яке сторіччя.
Краї - це справжня біда,
і один рукав усе ще довший за інший, але...
Ма, обіцяю, усім буде байдуже.
Особливо Джеймі.
-Це моя... -Блуза.
Можна я її позичу?
Сидітиме бездоганно.
Вибачте, але я...
Я маю ще дещо прихопити про всяк випадок.
Він хороший.
Я знаю.
Я хочу, щоб ти передала це Джо Абернаті.
Це...
моя заява про звільнення.
Він знатиме, що зробити.
А це купча на будинок.
Тепер на ній твоє ім'я, як і на всіх банківських рахунках.
Повірити не можу, що ти не дозволяєш мені поїхати з тобою до Шотландії.
Саме так я хочу зробити.
Коли я пройшла там уперше,
я була нажахана.
Удруге - з розбитим серцем.
Цього разу я хочу пройти в мирі.
Якби я мала там з тобою прощатися...
я можу нікуди не піти.
Ну...
це не варіант.
Моя прекрасна дівчинко.
Я так за тобою сумуватиму.
Але буду в порядку.
Знайди мого батька.
І передай йому це.
У мене є дещо для тебе.
Шотландські перли.
Джеймі подарував їх мені в ніч нашого весілля.
Вони належали його матері... Еллен...
Твоїй бабусі.
Можеш одягнути їх на своє весілля, як захочеш.
Вони прекрасні.
Дякую, Роджере...
за те, що пес знайшов кістку.
За все.
Мені тебе не вистачатиме.
Й останнє...
На доріжку.
За свободу й віскі.
Свободу й віскі.
Постій тут хвильку.
Ти в порядку?
Ролл із лобстером та бостонський кремовий пиріг?
Може, пізніше подивимось «Різдво Чарлі Брауна»?
Що це таке?
Одна з твоїх нових американських різдвяних традицій.
У мене теж є дещо для тебе.
«РІЗДВЯНА ПІСНЯ» ЧАРЛЬЗ ДІКЕНЗ
«Почнемо з того, що Марлі помер.
І годі було в цьому сумніватися.
Свідоцтво про його поховання підписали
священник, паламар, власник похоронного бюро й старший гробар...»
Коли я була малою, я ніколи не любила стрибати по калюжам.
Я ніяк не могла змусити себе повірити,
що бездоганно гладеньке плесо
було всього лиш тонкою плівкою води на твердій землі.
Мені здавалося, що то був прохід в якийсь бездонний простір,
і якщо я ступлю в нього, я одразу провалюся і буду падати вічно.
Навіть зараз, коли я бачу на шляху калюжу,
мій розум чи не зупиняє мене, хоча ноги йдуть далі,
і я поспішаю...
лишаючи позаду лише відлуння думок.
Пробачте, я шукаю друкаря.
Пана Малкольма. Александра Малькольма.
Еге ж, далі по вулиці, потім ліворуч.
Глухий кут Карфакса, пані.
Дякую.
А. МАЛКОЛЬМ Друкар і торговець книгами
То ти там, Джорді?
Тебе хоч за смертю посилай.
Ти куди ходив за тією золою? До самого Глазго?
Це не Джорді.
Це я...
Клер.
Переклад субтитрів: Олег Овсієнко