www.titlovi.com
Pobeda nad Francuskom! Pobeda nad Francuskom!
Predaja Zapadnog fronta! Pobeda nad Francuskom!
Francuzi su pobeđeni!
Dobro jutro, sudijo From. -Da!
Za vas nema ništa danas. -To su za mene dobre vesti.
I vama želim isto takav dobar dan. -Vaša preuzvišenosti.
Hajl Hitler! -Hajl Hitler! -Kakve su novosti?
Pismo iz vojne poštanske službe. Kucano. -Ko?
Kvangelov sin.
Her Kvangel, ovo je za vas.
Nešto se desilo momku?
Te lažovčine!
Ana. -Tebe treba kriviti! Tebe i tvoj prokleti rat!
Ti i tvoj prokleti firer!
Ana. -Molim te... Ostavi me na miru.
Ja sam, Eva. Frau Rozental?
Ima li nešto od mog supruga?
Hvala, Eva. -Šta vam treba?
Ne treba mi mnogo. Kao i uvek.
Dobro jutro.
Frau Kvangel, koliko maslaca vam je potrebno?
230 grama? Kao i uvek? Uzeli ste mleko i jaja.
Koliko maslaca vam treba? -Ja...
Hajde! -Brže malo! -Požuri!
Frau Kvangel? Odvešću vas kući.
Lažov
Dolazim kući pravo s posla.
Ćao, Kvangel. Čemu žurba? Nešto nije u redu?
Obogatićemo se. Pobeda nad Francuskom.
Znaš li šta to znači? Bićemo najbogatija zemlja na svetu!
Dakle, u narednim nedeljama uništićemo Engleskui okončati rat.
S obzirom da su trupe na frontovima izvojevale mnoge pobede,
vreme je da mi, koji smo u svojim domovima, ispunimo svoje obaveze.
Firer želi da poveća proizvodnju.
On očekuje da se produktivnost uveća za 30% u naredna 3 meseca
i da se taj iznos duplira u narednih šest meseci.
Firerova želja je naša zapovest.
Sada želimo da čujemo predloge za postizanje ovog cilja.
Zig Hajl! -Zig Hajl!
Radnici, ima li neko nešto da kaže?
Da, nadzorniče Kvangel?
Da bi se povećala produktivnost, dodatne mašine
treba uvesti a neke zabušante otpustiti.
O čemu pričate? Ko su ti zabušanti?
Neki ne mogu ići u korak sa tempom rada, drugi ne žele.
Pričaju o politici a izbegavaju rad.
Neki muškarci su dobri u tome. Prilično dobri.
Kako se usuđuješ da tako pričaš, Kvangel? Nisi u partiji!
Kako se usuđuješ da tako diskredituješ članove partije?
Kvangel samo misli na sebe.
Da li si donirao nešto u dobrotvorni fond? I za firera?
Nemačka je uzela mog jedinca.
Juče sam obavešten da je umro u borbi.
Za vas. Za firera. Pitaću vas, Dolfase.
Šta čovek može donirati više od svog deteta?
Ana! Ana, treba da idemo u posete!
Liga žena Nacista te čeka! Hajl Hitler, Ana. Gde si bila?
Kasnimo! -Hajde, vreme je da krenemo. Čekaćemo dole. -Odoh da se presvučem.
Dakle, prvo ona gđa Gerda Klajnšmid. Onda gđa Elze Vernike,
koja živi iza ugla, i onda... Pazite sad, Kler Gehrič.
Ona je supruga potpukovnika Gehriča. Treba imati baš diplomatski stav.
Da je precrtam? -Ne, ne smemo to da uradimo.
Svi moramo da uradimo svoj deo, samo možda ne danas.
Moramo biti u dobroj formi za takvu osobu.
Kakvo fino mesto. -Šta mogu učiniti za vas?
Vaš suprug? -Da.
Vaš suprug je na ratištu u Poljskoj, je l' da, gđo Klajnšmid?
Iz dana u dan rizikuje svoj život za svoje ljude
i svoju očevinu dok se vi zabavljate u Berlinu. -Nije li vas sramota?
Ali, ja... Ali... Niko ne razume.
Mnogo se brinem za njega. Brinem se, ali...
Gasi! Nazad na posao!
Nemoj da misliš da će te ovo spasiti od fronta.
Neću lagati. Znam da si to učinio namerno. Razumeš li?
Ako neko zazvoni, ne otvaraj vrata. Nikome.
Oto? -Pišem.
Kome? -Ne znam.
Pišem kartice. Kartice koje govore istinu.
Ljudi će ih čitati.
Prosleđivaće ih.
Kartice? Škrabaš po karticama? Koja će biti svrha toga?
Majko, Firer je ubio mog sina.
Ubiće i tvog. Prosledi ovo dalje.
Zašto tako pišeš? -Prikrivam svoj rukopis.
Pusti me da ovo učinim. Molim te.
Čak nije ni zaključano. -Šta ako bude vrištala?
Neće vrištati. Moja glupa žena joj nosi hranu. Matora Jevrejka.
Ovde je natrpala sve stvari nakon što su joj spalili radnju.
Krije se.
Smiri se.
Tata, gore! -Hajdemo, brzo.
Šta radite ovde?
Barkhausen, šta radiš u ovom stanu?
Her Parhik... Komšija, možemo da podelimo.
To je gđa Rozental.
Molim vas, nisam ja kriv! -Napolje.
Traži novac.
Žao mi je. -Nema potrebe.
Možete ostati kod nas.
Previše je opasno za vas.
Sudijo From? -Pođite sa mnom, gospođo. Brzo.
Vratiće se.
Budite tihi. Uđite.
Soba moje pokojne ćerke. Ovde vas niko neće tražiti.
Potrudite se da se naviknete. Idite na spavanje a sutra ujutru
dobro ćete saslušati šta imam da vam kažem. Sutra.
Laku noć, gđo Rosental.
Je l' se vratila u svoj stan?
Ne. -Idem sa tobom. Ne možeš me zaustaviti.
-Obesiće te. Oni bese i žene.
Naravno da to čine.
Ti ideš samo do zgrade. Ja ulazim i stavljam kartice.
Odmah se vraćam.
Dolazim za minut. Ovuda, gospodine.
80 feninga, molim vas.
Rakija. -Za mene kafu. Ne, i ja ću jednu rakiju.
Dakle, počinjemo.
Od sad pa nadalje smo sami.
Neko vreme nećete napuštati ovu sobu.
Moguće je i da ćete dugo biti moja gošća.
Ali, verujte mi, čim zakoračite kroz ta vrata, ja vas više ne poznajem.
Znate kako su me nazvali u sudnici?
Ne? Hladnokrvni From.
Imam ljubavnicu kojoj se povinujem.
Njeno ime je pravda.
Ali, želim da budem u stanu
kada moj suprug bude stigao.
On se neće vratiti i vi to znate, gđo Rozental.
Zaključajte vrata, važi?
Gde je taj Barkhausen? Gde živi? -Evo, ovde.
Jesi li čuo da je ona starica nestala? -Poznajem je.
Saznaj šta hoće. Hajde!
'Ej! Je l' matori kod kuće?
Šta se to vas tiče? -Mnogo nas se tiče.
Mnogo se tiče i policije, i čoveka iz partije.
To je on, inspektore. On i još jedna propalica.
Suprug one žene iz pošte.
Moj otac i ja smo ih uhvatili u stanu one Jevrejke sa petog sprata.
Hteli su sve da počiste. Trebalo je da bude konfiskovano.
Ti si to uradio, nakazo. Ti i tvoj otac. -Hajdemo.
Popričajmo sa ženom. -Ona nije gore.
Gospodine From... -Za tebe sam još uvek časni sudija.
Ko je vaš komandant? -Ešerih. Inspektor Ešerih.
Policijska stanica u Ulici princa Albreta. -Znam adresu.
Pozovi ga ovde, a onda napusti ovaj stan.
Ne pada mi na pamet. Dakle, živite sami?
Ne smeta vam da malo pogledam unaokolo?
Prijatno.
Trebalo je da vidiš. Tata im se uneo u facu, preplašio ih je.
Onda sam sa bratom krenuo na njih, pa su se baš dali u trk.
Baldur? -Moj brat je poručnik jurišnog odreda.
Jesi li to ti? Baldur Persik?
Često si se igrao u mom stanu.
Pozvonio bi na vrata jer bih ti dala kolač sa jabukama.
Je l' da? Kako si porastao.
I kako si snažan.
Izvedite je napolje.
Ali... -Krenite! -Hajl Hitler!
Ne!
Mrtva je, Oto.
Video sam.
Rekao si da je sudija From krio staricu u svom stanu, zar ne?
Znaš šta se dešava u ovoj kući.
Provala, ilegalno prisvajanje privatnog bogatstva,
potkazivanje uglednog građanina.
Dosta! -Ja, samo...
I mrtva žena, koja je do pre minut bila prilično živa.
Iz ovog se nećeš izvući. -Ne možete to učiniti. Ne možete.
Naravno da može, ali neće. On je policijski savetnik, ne monstrum.
Siguran sam da ovaj gospodin nije uzeo ništa što mu ne pripada,
jer tačno zna šta bi to značilo.
Zato će uraditi ono što najbolje zna, kad bude napustio ovo mesto.
Vratiće se u svoj udobni stančić i posmatraće šta se ovde dešava.
Naravno, inspektore. Hoću. -Sad možeš otići.
Časni sudijo, da li se nešto desilo? Mislim, da li je gđa Rozental...
Ne znam o čemu pričate, gđo Kluge. Ako biste me izvinili.
Uzeću ovih pet kartica, molim.
Sa markicama? -Ne, imam markice. Hvala.
To je 25 feninga. Odmah ću ih spakovati.
Trebaju mi rukavice. Tanke rukavice. -Žao mi je, nemamo ih.
Možda ih možete naći... Da razmislim. Možda ćete ih naći...
Neka, u redu je. Uzeću samo ovo. Hvala vam.
Doviđenja. -Prijatno.
Zaustavite ovu ratnu mašinu.
Slušaj: "Hitlerova senka pada nad Evropom poput senke đavola.
Prosledite ovu karticu. Dole Hitlerov režim!"
Kakva škrabotina. Čak i moja ćerka lepše piše. -Stvarno?
Ako mene pitaš, on je izuzetno glupa osoba.
Neko iz niže klase, moguće zanatlija.
Možda nema veštine, ali da je glup? Ne.
Verovatno je neko samo pustio buvu. Kratkotrajna fama.
Ima još?
"Majko, Firer je ubio mog sina. Majko, Firer će ubiti i tvoje sinove."
Gde? -U Konigštrase. Pre dve nedelje.
Još jedna zgrada sa kancelarijama. -Hulja.
Šta da radimo? Da prijavimo? -Da imamo više ljudi, ne bi bio problem.
Uhvatili bismo ovog... kako da ga nazovemo?
"Bauka", očas posla.
Istražio bih svakoga u Berlinu ko je izgubio sina u poslednje dve nedelje.
Zašto? -"Firer je ubio mog sina."
Ima samo jednog sina. -I?
Čekamo. Sakupljamo informacije, onda ih spojimo. To je naš posao.
Mi smo nemački profesionalci, ne amateri.
Šta ako on nastavi sa tim a mi prestanemo da dobijamo kartice?
Ko zna koliko dugo ovo traje.
Pomisli kako bi bilo uzeti jednu od tih kartica na javnom mestu.
Stajati tamo, čitati je. Znati da te možda neko posmatra,
čeka da snimi tvoju reakciju. Ne, šta god naš bauk napiše
završiće ovde, kod nas. Recimo... 95%.
Ja bih rekao da će biti manje. Da li imamo opkladu?
Dakle, čekamo. Čekamo da naš prijatelj napravi grešku.
Hitlerizam znači da sila ima preimućstvo nad pravičnošću u svetu.
Dobro jutro.
Molim vas, uđite. -Hvala.
Hajl Hitler. -Hajl Hitler!
Dakle, vi ste iz Lige žena Nacista, draga gospođo? Poslaću po tašnu.
Nisam ovde zbog donacija, gđo Gerih. Nikako.
Šta onda mogu učiniti za vas? -Zašto niste na poslu?
Niste li pročitali da industrija oružja traži ispomoć? -Pogledajte me.
Da li ličim na nekog kome pristaje fizički posao?
Da li ste nekad pokušali? -Ne želim da ugrožavam svoje zdravlje.
Naravno, uvek mogu da dobijem lekarsko uverenje.
Naravno, ili ga možete kupiti za 20 maraka od vašeg ličnog lekara,
ali vam to neće pomoći u ovom slučaju. U ovom slučaju zvanični lekar fabrike
mora da potvrdi da niste sposobni za rad. Lekar koga vam mi odredimo.
U redu, odredite mi lekara i videćete šta će se desiti.
Rugate se meni i Ligi žena? Ismevate naša pravila i našeg firera?
Upozoravam vas. -I ja vas! Izgleda ne znate ko sam ja!
Moj suprug je potpukovnik! -Gore po vas, potpukovničeva gospođo.
Još ćete nas čuti. Osim ako nemate još neku značajnu informaciju?
Bolesnu majku, možda? -Vašu ličnu kartu i ime, odmah!
Snosićete posledice, obećavam. -Izvolite.
Ne posedujem posetnice... jer sam samo običan radnik.
Hajl Hitler.
Ne, ne razumem. Zakonska dužnost te žene je da uđe u tržište rada.
Znate to kao i ja. -Gospođa Gerih je žena jednog potpukovnika.
Sigurna sam da razumeš da... -Gde piše da su takve žene
izuzete iz opštih dužnosti? Gde? -Ne budi tako svojeglava.
Mora da brine o svom suprugu koji je iscrpljen od posla. -I ja isto!
I, koliko sam videla, žena ima i pomoć u kući.
Nisam učinila ništa loše. Delala sam u skladu sa našim pravilima.
Dakle, hoćete li se izviniti, gđo Kvangel? -Za šta?
Onda ću ja to učiniti u tvoje ime. Uzmi slobodno na neko vreme.
Izbacujete me zato što sam takvoj ženi rekla istinu?
Ne... -Ne, pogrešno si me razumela.
Uzmi par dana slobodno i odmori se. Skupi snagu.
To je važno, Ana. U periodu žalosti.
U redu? -Dobro.
Hajl Hitler! -Hajl Hitler! -Hajl Hitler, gospodine Kvangel.
Želim ti sve najbolje, Ana.
Hvala Bogu. Nema više Lige žena. -Bravo.
Kako možeš biti tako smiren? Umalo precrkoh kad sam videla rukavice.
Rukavice, Ana. To su samo rukavice. -Šta radimo, Oto?
Izgubili smo sina. Drugi ljudi su izgubili...
Ali, oni, oni ne... -Ovaj sistem, ovaj režim...
Sada osećam da smo slobodni.
Mislim... Oslobođeni... svega toga.
Tako se ja osećam.
Nema mira uz Hitlerovu đavolju vladavinu.
Proslediti slobodnoj štampi.
Verujte u sebe, ne u Hitlerovu bandu.
Hitlerizam znači svet nasilja i nepravde. Nikad neće doneti mir.
Ulica Luderic, broj 23.
Dalje. -Ulica Amsterdamer 27.
Kvangelovi! Kuda ćete? Dođite u sklonište!
To je sklonište za majke i decu, mali. Nije to za nas.
Šta radite ovde? Šta to radite? Stanite! Šta...
'Ej, ti! Stani!
Čekaj! Stani! Čekaj!
Čekaj!
Stani!
'Ej!
'Ej, ti! Čekaj! Ko si ti?
Molim vas, možete li mi pomoći? Tražim sklonište za majke i decu.
Izgubila sam se. Ćerka me čeka tamo.
Sigurno se snalazite ovuda. Molim vas. -Vaša ćerka, kažete? -Da.
Koliko ima godina? -Ima samo šest godina. Šest. Čekaće me u skloništu.
Ona je sad tamo a mene nema. -Još dva bloka i tamo ste.
Sada je sve mirno, smirite se. Zbrinuće je ljudi koji su tamo.
Sigurna sam da je uplašena i uplakana... Dva bloka, kažete? -Da.
Dva bloka pa levo. Ne možete promašiti.
Hajl Hitler! -Hajl Hitler! -Hajl Hitler!
Dakle, inspektore, da vidimo šta radi vaš pogani plaćenik.
Čujem da još uvek škraba vama ispred nosa, je li?
Hajl Hitler, potpukovniče.
Ne odustaje. Doduše, to je i očekivano.
Čovek kome treba sat i po vremena da iscrta to je veoma istrajan.
Ja sam isprobao. -Zaista? -Ali budite sigurni, uvek nađem svog čoveka.
Vodimo našu operaciju Bauk... -Bauk? -Da.
Dopada mi se naziv. -Drago mi je.
Sudeći po raspodelama, čovek živi negde oko Trga Aleksandar.
U početku nije ostavljao kartice ovde, ali više ne želi da ide daleko
i sve više kartica ostavlja u svom komšiluku.
Hajl Hitler, potpukovniče. -Koliko?
Ostavljao ih je i u istočnom delu grada, i u centru. Pogledajte.
Postavio sam ti pitanje, Ešerih. Koliko?
127, potpukovniče. Preciznije, 129,
ako dodamo dve od jutros. -Više od stotinu! -Da.
Ako je ovde predato više od stotinu kartica,
zar se neko od vas pametnjakovića ne pita koliko još poganosti
još kruži gradom? -Uz dužno poštovanje, pomislimo na ljudsku prirodu.
Niko se neće baviti ovim škrabotinama duže nego što treba...
Reci mi ko stoji iza ovoga, jer će se meni postaviti pitanje
i moraću da odgovorim. Odmah.
Herojska bitka u Staljingradu.
Neko mora da napiše istinu, među svim ovim lažima...
Šta misliš da se desilo sa našim karticama? -Zašto želiš da znaš?
Želim da znam kako ljudi reaguju. -Neki će biti uplašeni, verovatno.
Plašiće se da ih je možda neko video kako podižu karticu.
Neki će ih možda vratiti na mesto.
Neki će ih predati policiji, čuvarima blokova,
ali i oni će pročitati naše kartice. -To je kao sa mašinom.
Malo peska u zupčanicima neće zaustaviti mašinu.
Ali, ako čovek ubacuje sve više i više...
Motor počinje da trokira i montažna traka staje.
U svojim mislima vidim mnoge ljude kako bacaju pesak u zupčanike.
Ti si romantična duša, Oto Kvangel.
Ja sam mehaničar. -Da, i to.
Ti si romantična duša. Doduše, nekad si bila.
Molim? Nekad sam bila?
Ipak, prvo sam ja tebe snimio. Nije bilo obrnuto.
Ali nisi ništa rekao.
Plesala si sa Piterom Renkerom
a onda si otišla sa njim u Kesten.
Nosila si krunu od cveća i smejala se kao da je on neviđeno duhovit.
Ranker, sa kretenskom frizurom.
Sad je ćelav, i član je partije.
Plesala bih i sa tobom, ali nisi pitao.
Znala si kako sam te gledao. Uglavnom, pitao sam te dve godine kasnije.
Ne za ples.
Dakle, hteo bi da plešemo?
Ne, samo...
Da li tako izgleda, otprilike? -Da, prilično.
Možda su mu oči malo više razmaknute. Bilo je mračno...
Hvala. Učinili ste veliku stvar za Rajh. -Hajl Hitler, inspektore.
Gospođice Šifer. Neka se ovo razdeli.
"Prosledite informacije. Pridružite se slobodnoj štampi.
Strah je preuzeo kontrolu nad vama. Ubijte ga. Ubijte Hitlera."
To je stariji čovek, koji je izgubio jedinog sina na ratištu u Francuskoj.
Neiskusan u pisanju, ali inteligentan.
Kako odmiče godina dolazi do vidljivih promena u stilu.
Poslednjih meseci koristi naslov "Slobodna štampa".
Postaje sve profesionalniji.
Ne ostavlja otiske prstiju, ima razvijenu strategiju.
Ne bira istu ulicu dva puta zaredom.
Stalno menja mesto između tramvajskih linija sedam, devet i jedanaest.
"Svaka misao protiv državnih socijalista
je poput peska u kriminalnoj mašini rata."
"Prosledite ovu karticu. Slobodna štampa."
"Koliko dece mora umreti?"
"Strah je njihovo jedino oružje. Slobodna štampa."
"Pomozite nam da zaustavimo ovu kriminalnu mašinu rata."
Zote, stalno se ponavlja pojam mašine.
Dokumenta. -Dokumenta.
Danas je 22.
Danas. -Rođendan.
Ponekad osećam opasnost kao da ima fizički oblik.
Bukvalno je osećam. -Molim te, nemoj da me plašiš.
Ne...
Za Hansa. -Za Hansa.
Ne, inspektor Ešerih nije u kancelariji. Samo trenutak.
Operater na vezi. Dolazni poziv iz ulice Lothinger.
Prijavljeno hapšenje osumnjičenog za slučaj "Bauk".
Da, proslediću vas.
Ana. -Zdravo, Valtere.
Je l' pobegao, muko moja? -Ne.
Donela sam mu ručak. Ponovo ga je zaboravio.
Mislio sam da je bolestan. Nije ovde.
Ana, kako si? -Odlično izgledaš.
Udajem se uskoro!
Vešanje je suviše dobro za tebe! -Izdajice!
Ti si izdajica! Ti si neprijatelj ovog naroda! -Šta radiš ovde?
Čekaj. Rekli smo da ćemo ovo raditi zajedno.
Zašto nisi otišao na posao? -Ne sad.
Izdajice!
Znaš li na šta mi je ličio dan?
Ne. Ne misliš na to, zar ne? Saznam da nisi na poslu
i onda razmišljam da si i dalje u toj zgradi. Znaš li kako mi je bilo?
O čemu se radi, Oto? Hoćeš da te uhvate? Da li je to u pitanju?
Ništa se nije desilo. -Ništa? Jesi li video koga su uhapsili?
Skitnicu. Verovatno je nešto ukrao. To nema veze sa nama.
To je suprug naše poštarke. Zašto misliš da to nema veze sa nama?
Razvedeni su. -To ništa ne znači, do đavola!
Mnogo sam se uplašila za tebe. Šta ako je ovo neki znak, upozorenje?
Nije. Budi mirna.
Sećaš se, kad je Hans umro...
Rekla si da tvoj život više ništa ne vredi?
Bila si u pravu. Zato možemo biti slobodni,
zato ne moramo da se plašimo. -Ali, tvoj život...
Oto, sada mi tvoj život nešto znači. Znači mi...
Sada mi znači sve.
Rekli smo da ćemo ovo učiniti zajedno. -Ma...
Nećemo stati. -Zar se ne plašiš?
Danas sam opet ostao da posmatram.
Moram da vidim šta se desi nakon što je ljudi pročitaju.
Dođi.
Isteklo mi je bolovanje. Zato sam otišao kod lekara.
U suprotnom bi me poslali u kamp. Molim vas!
Kunem se životima svoje dece.
Molim vas. -Dva sina? Obojica su vojnici?
Obojica, da. Jedan je čak u Vafen SS-u.
Obojica su živi, nadam se? -Da. Evo.
Naš Karl, u Poljskoj.
Pa... to su dobre vesti.
Čovek je uhvaćen na delu. Bilo je svedoka. Evo i dokaza.
Ovo je očito rukopis našeg bauka. Hajde, Ešerih. Imamo ga.
Znaš profil kriminalca dobro koliko i ja, Zote.
Tražimo mehaničara koji je izgubio sina jedinca.
A ti dovučeš ovu karikaturu, kockara...
koji ne živi blizu naše ciljne zone i ima dvoje veoma žive dece.
Da li to znači da mi verujete? -Da. Možete ići. -Hvala vam. Hvala.
Napolje. -Bog vas blagoslovio. Mnogo vam hvala.
Bravo.
Šta ste uradili?! Pustili ste vašeg pauka?! -Bauka, potpukovniče.
Uz dužno poštovanje, možda jeste moj nadređeni, ali kao član SS-a,
niste obavezno neko ko se bavi kriminalistikom.
Ja sam policajac, i molim vas da me pustite da radim svoj posao
kao što sam naučio iz svog iskustva... -Iskustva?
Ja znam sve o momcima poput tebe. Intelektualci, pametnjakovići!
Ne prljaj mi pod! Progutaj svoju prokletu krv!
Diži se! Gore, gore! Hajde!
Misliš da si pametan, je li?
A mi smo samo neki tamo iz SS-a koji pojma nemaju, je li?
Izgovori. Hoću to da čujem. "Pametniji sam od vas."
Izgovori! Izgovori! Ne čujem te. -Izvinjavam se. -Šta?
Imaš dva dana... Dva dana da eliminišeš čoveka koga si pustio.
Otarasite se tog stvora!
Gospođo Kvangel? Vi ste Hansova majka, zar ne?
Da. -Ja sam Ditrih. Hans i ja smo zajedno išli u razred.
Ditrih. Naravno. Kako si?
Dobro sam, hvala. Živ sam. -Drago mi je da si se vratio.
Gospodine Neker? -Izvinite me, moram da idem.
Znate, gospođo Kvangel... Hans mi mnogo nedostaje.
Više nemam ništa sa Enom.
On nije moj suprug duže vreme...
Kunem se Bogom.
Dakle... Gde smo stali? Da.
Spremali ste se da mi kažete gde da nađemo tog vašeg bivšeg muža.
Znači, ovde se kriješ? Znam da nemaš veze sa karticama, Eno.
To su dobre vesti, inspektore. -Ali, ljudi iz SS-a misle da si ti.
Bojim se da su sada oni glavni.
Glavni su i za mene.
Uhapsiće te i ispitivaće te na njihov način.
Pre bih bio mrtav. -U pravu si.
Pre bi bio mrtav.
U redu je. Bolje je ovako.
Ne. Molim vas. Ne! -Sranje!
Samoubistvo? Dobre vesti, Ešerih.
Omča se steže. A?
Nema novih kartica? -Ne još. Ne.
Hvala što si zamenio Frica.
Približava se.
Nadzorniče Kvangel, mašina se pregrejala. -Isključite je!
Zar nemaš šta da radiš?
Ludvig! Ima nešto za tebe.
Rekao bih nešto veliko. Bolje to odnesi rukovodstvu.
Ti si predstavnik partije. Moraš to učiniti. Pridržavaj se pravila.
Da, gospodine.
Svi iz današnje smene. Imena, adrese. -Naravno.
Naš čovek sigurno živi negde između Krisburgerove,
Hodovijecki i Jablonski ulice. -Ne, niko sa tom adresom, inspektore.
Ko je nadzornik? Ko najbolje poznaje svoje ljude?
Fric Kemper. -Dovedite ga odmah. -Nije moguće. Povredio se jutros.
Ko je njegova zamena? -Kvangel. Oto Kvangel, iz druge smene.
Njegovo ime nije na spisku. Mislio sam da je spisak kompletan.
Izvinite, on je danas na ispomoći. Naravno, ne poznaje dobro sve ljude.
Gde on živi? Oto Kvangel?
Valtere, gde je Oto?
Dobro jutro, nadzorniče Kvangel. -Dobro jutro.
Molim vas, sedite.
Gospođo Kvangel! Znamo da ste ovde!
Otvorite vrata!
Pogledaj ovo, Kvangel. Sigurno će te zanimati.
Šta misliš da je ovo?
Nemoj ni da pokušavaš, Kvangel.
Postoji tačno 267 kartica.
Da li si tražio taj broj? Razmisli, Kvangel.
Svaka kartica nam je dobrovoljno predata. Dobrovoljno.
Nijednu nismo sami pronašli.
Svi ti ljudi nisu mogli da dočekaju da nam ih predaju.
Neki su uhapšeni, jedan je izvršio samoubistvo.
Kako si mogao da veruješ da bi uspeo da promeniš nešto,
ti, nadzornik Kvangel?
Ko se ubio? -Nije važno. Sitna riba. Beznačajna osoba.
Svaka osoba je značajna.
Ja sam kriv. -Eto ga.
Sada si priznao zločin. Reci mi, Kvangel, tačno.
Koliko kartica si sam napisao? Mislim, sveukupno?
285. -Osamnaest?
Osamnaest kartica nije predato.
Uzgred, uhapsili smo Anu.
Pustite je. Ona nema ništa s tim.
Znam da lažeš, Kvangel. Tvoja žena je diktirala šta da pišeš.
Da li ličim na čoveka koji bi dopustio da mu žena diktira bilo šta?
To je od početka bila moja ideja.
Ja sam sve smislio, sve sam izveo sam. -Ona je priznala.
Sada vi lažete. -Priznala je. Nije htela da ti snosiš svu krivicu.
Potpisaću priznanje... Ali, inspektore, Anu...
Molim vas, nemojte.
Nije... Nije neophodno.
Pošaljite zapisničara u moju kancelariju.
Izvinite, gospodine. -Da.
Ešerih!
Za bauka!
Kvangelova.
Ana. -Oto.
Znaš šta će se desiti? -Da.
Ne može se promeniti. -Znam, Oto.
Nije bitno. -Ne.
Ustanite!
Hajl Hitler. -Hajl Hitler.
Vreme je isteklo.
Ne boj se, dete moje.
Ne boj se.
Sudijo From, da li biste ostali sa mnom na trenutak?
Zatvoriću oči i zamišljati da je tu Oto.
Vreme, Kvangel.
Obuci ovo.
Mogu li da učinim nešto za tebe?
Da li ti treba nešto? -Kartica i olovka.
Nju ste svakako uzeli.
Pročitao sam sve tvoje kartice, bauče.
Tvoje i od tvoje žene.
Ja sam jedina osoba koja je pročitala sve...
Sve, osim onih osamnaest.
Osamnaest kartica.
prevod: Beca011
U sećanje na Otoa i Eliz Hampel, pogubljene na giljotini zbog pisanja
i deljenja kartica protiv nacističkog režima, između 1940. i 1943. godine.
Preuzeto sa www.titlovi.com