Översättning: Holmes
Efter allt vi bevittnat...
...är det inte längre mycket som skrämmer nån av oss.
Men det här.
Det här hemsöker mig än idag.
Amityville, New York - 1976
Två månader innan vår inblandning, hade familjen Lutz flytt sitt hem mitt i natten.
De hävdade att huset var hemsökt.
Kyrkan kontaktade oss för hjälp.
Vi skulle bekräfta händelserna som familjen Lutz rapporterat.
Okej, alla redo?
Då sätter vi igång.
Jag vill att ni sitter stilla och blundar.
Måla upp att ni befinner er i ett rum av vitt skenande ljus.
Det kommer skydda er.
Året innan familjen Lutz flyttade in-
-hade en ung pojke med namnet Ronnie DeFeo, mördat sin familj i huset.
Vi hoppades få reda på om motivet till morden var av ren ilska-
-eller...som Ronnie Defoe själv hävdade i domstol.
Att han varit besatt av nåt demoniskt.
Stanna här! Stanna här!
Döda! Döda! Döda!
- Skjut dem! Skjut dem! - Döda!
- Vad har du gjort?! Vad har du gjort?! - Skjut! Skjut! Döda! Skjut, skjut!
Skjut, skjut, skjut!
Döda! Skjut!
Döda nu!
Skjut! Skjut! Skjut, skjut!
Mår du bra, älskling? Vad ser du?
Lorraine? Lorraine, vad händer?
- Jag måste få se. - Vi slutar här. Kom tillbaka!
Vad händer?
Han vill visa mig.
Lorraine! Lorraine!
Älskling, älskling!
Det är okej.
Ed.
Jag vill inte komma närmare helvetet än så här.
Ed och Lorraine Warrens undersökande av hemsökelsen i Amityville-
-skapade stora rubriker och rampljuset riktades nu mot dem.
Samtidigt har en ny hemsökelse skett som många skulle jämföra med Amityville-
-flera tusen kilometer bort, i Enfield, England.
Detta skulle bli ett av makarna Warrens mest djävulska fall.
Baserad på den verkliga berättelsen.
THE CONJURING 2
Keith och jag tänkte gå ut med hans vän Michael ikväll-
-som vill träffa dig, förresten. - Inte en chans. Mamma skulle döda mig.
Berätta inte för henne då. Håll den här.
Du ska få tillbaka Ouija brädan vi gjorde.
- Keith ska få hångla med mig. - Va? Menar du det?
Vad håller ni två på med? -Ge den där till mig, Janet!
In med er! Nu!
Ma-Ma-Margaret...
- Margaret! Johnny! - Janet! Billy!
Hallå! Hur var dagen?
- Inte bra. - Vad har hänt?
- Jag berättar senare. - Okej.
- Lä-lä-läget...B-B-B-Billy. - Käften, Peter.
- Flata! - Menar du din mamma?
- Tack, Camilla. - Ingen orsak.
- Han är en idiot. Ignorera honom. - Ok-ok-okej.
ENFIELD GRUNDSKOLA GREEN STREET
Familjen Hogdsons hus Enfield, England - 1977
Jag kommer inte att kunna betala hyran denna månad.
- Då ska du ringa... - De kopplade mig till dig.
Jag är lugn! Varför får jag ingen hjälp?!
Nej! Han har inte betalt barnunderhåll på tre månader.
Ytterligare en blankett att fylla i? Det är ju helt perfekt.
- Hej, mamma! - Ja, god eftermiddag till dig också.
Janet, jag får ett samtal från din lärare som säger att du ertappades röka!
- Jag rökte inte! Jag lovar! - Köpte du kakorna?
Hörde du inte vad jag sa? Jag pratade med henne på telefon.
- Hur vågar du stå där och ljuga? - Jag ljuger inte!
Det gör hon visst! Alla i skolan talar om det. Hon rökte med Camilla.
Håll käften! Du är en sån jävla ljugare, Johnny!
- Men mamma, du, lov-lovade... - Nej, jag köpte inte dina jävla kakor-
-för vi har inga jävla pengar!
Mamma kommer! Lägg undan den där och gå borsta tänderna.
Okej, då!
Låter som att hela staden brinner här inne.
- Titta vad jag hittade. - Kakor!
- Men vi hade ju inga pengar? - Jag la av med rökningen.
- Margaret! - Ja?
- Är din skoluniform redo för imorgon? - Ja, mamma. Hämtar den nu!
- Har du borstat tänderna, Johnny? - Jag håller på!
- Dags att sova nu, Billy. - Jag kommer, mamma.
JA, NEJ - Var har du hittat den där?
Camilla och jag gjorde den i skolan.
Den ser inte rätt ut.
Den fungerar faktiskt, jag lovar. Vi har frågat den allt möjligt.
Kom hit så ska jag visa.
- Okej. Vad ska jag fråga? - Vet ej. Vad du vill.
Min syster och jag undrar...
...om det finns några andar som vill prata med oss.
Kommer pappa nånsin tillbaka?
Finns det nån ande som kan besvara min fråga?
Oroa dig inte Det är bara ett dumt spel. Det är inte på riktigt.
- Varför bankar du på dörren? - Det gör jag inte.
Vad barnslig du är.
- Hon rökte inte, sa hon! - Älta det inte, Pegg.
- Du delade väl också cigaretter i skolan? - Många.
Det är inte vad hon gjorde som stör mig. Men hon lyssnar inte på mig längre.
Det är bara en fas.
Jag skulle kunna straffa henne men då får jag bara skuldkänslor-
-för det är egentligen inte hennes fel.
Hon älskar sin pappa. Men hon tog det väldigt hårt när han stack.
Men jag kan inte bara släppa det, kan jag?
Förlåt att jag frågar men har du berättat för Richard?
- Ja, om jag nånsin såg honom. - Den idioten.
Nu får jag göra dubbelt så mycket och jag är en sämre mamma nu en förr.
- Jag är skräp, Peggy. - Nej. Du är för hård mot dig själv.
Det läcker överallt!
Nu tillbaka med spökjägarna Ed och Lorraine Warren-
-som ska prata om händelserna i Amityville-huset.
Nu över till min nästa gäst, Dr. Steven Kaplan.
Han hävdar att paret Warrens deltagande bara är en stor bluff.
- Hur kommer det sig? - Man kan konstatera att Amityville-
- var en uppenbar bluff! - Det har inte kunnat bevisas.
Familjen Lutz hittade på allt så att de kunde ta del av reklampengarna.
Det stämmer inte alls! Det här händer hela tiden.
Det är enkelt att ifrågasätta saker när man inte varit där.
Inte behöver jag väl åka till månen för att veta att den inte är gjord av ost?
Ed Warren tycker alla hus är hemsökta.
Och så fort hans fru fått gå igenom huset så tror alla på spöken.
- Vilken typ av doktor är du egentligen? - Visa lite finess, Warren.
- Du kallar min fru för en lögnare. - Var försiktig med vem du kallar lögnare.
Vad ska du göra åt saken?
Vi är bara här för att informera folk. Men varje gång jag öppnar munnen-
-ska nån sketen liten akademiker... - Ed!
...poppa upp och ifrågasätta allt vi gjort.
- Kan du lugna ner dig lite? - Du har rätt. Jag ska räkna till tio.
Okej, Billy. Ska vi sjunga?
DEN KROKIGA MANNEN
Det var en gång en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stätta
Det är okej. Vi försöker igen.
Redo? "Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stätta"
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Och de levde allihop tillsammans i ett litet krokigt hus
- Duktig pojke! - Du börjar bli riktigt bra.
- Du har förtjänat en kaka. - Kaka!
Sängdags.
- God natt, mamma. - God natt, älskling.
Ät inte för många för då vaknar du bara upp och känner dig törstig.
- Okej? Lovar du? - Jag...ska...inte.
- God natt, pojkar - God natt, mamma.
Nej!
Hjälp!
Sluta!
Nej!
- Janet? - Snälla!
Janet! Janet, vakna. Du drömmer!
Det här är mitt hus! Nej, det är det inte alls.
Försvinn. Vem är du?
Varför är du här? För att leka med Billy!
- Lämna Billy ifred. - Vem pratar du med, Janet?
Du måste försvinna.
- Det är du som inkräktar! - Men vakna, Janet!
Om du inte slutar berättar jag för mamma.
Då bryter jag hennes nacke! Nej, snälla!
Och du dör med Billy! Nej, nej!
Janet? Det är okej, Janet.
Försök sova igen.
Bort från mig!
- Lämna oss ifred! Hör du mig?! - Käften, Janet. Det är ju ingen här!
Det här är mitt hus!
Bu!
Mamma! Mamma!
- Vad är det, Billy? - Det är nån i mitt tält!
Det är nån i mitt tält!
Det är ingen här. Du hade bara en mardröm.
Spring till ditt rum!
Men för Gudsskull. Janet!
Du gav mig nästan en hjärtattack. Vad gör du här nere?!
- Jag tror att jag gått i sömnen igen. - Vadå "igen"?
Mår du bra? Du är jättevarm. Kom nu.
Vi går tillbaka upp nu.
Du stannar hemma imorgon.
Tillbaka upp till sängen nu.
Familjen Hodgson.
Hej, mamma.
Ja, lite.
Jag åt precis så jag är inte hungrig.
Ja, jag är kvar.
När kommer du hem?
Okej. Hej då, mamma.
Mitt hus!
- Vad du är uppe tidigt. - Hej. Jag kunde inte sova.
- Blev du inspirerad? - Skulle inte kalla det för det.
Jag hade en konstig dröm. Jag såg den här saken och när jag vaknade...
...kunde jag inte sluta tänka på det. Så jag trodde det här kunde hjälpa.
Jag vet att jag inte är nån Picasso, men var den så dålig?
Vi måste sluta.
Vi kan fortfara lära ut, men inga nya fall. Inte på ett tag, i alla fall.
Okej.
Får jag fråga varför?
Om det är tv-uppträdandet och publiciteten så kan jag sluta med det.
- God morgon. - God morgon.
God morgon.
Litar du på mig?
- Det vet du att jag gör. - Lita på mig nu, då.
Okej.
- Varför gör du så där för? - Utifall jag skulle gå i sömnen igen.
Mamma?
Johnny?
- Janet! Vad är det?! - Det är nån i rummet!
Det är ingen här! Vad pratar du om?!
- Mamma! Nån är i vårt rum! - Våra sängar skakar!
- Janet! Om du hittar på igen så... - Nej! Han bet mig, titta!
Herregud.
Har ni två lekt med den här?
Skrämt skiten ur varandra?! Inte undran på att jag inte kan sova!
- Men mamma! - Jag vill inte höra ett ord till!
Båda två i säng, nu!
- Hjälp! Snälla hjälp! - Hjälp!
FAMILJEN NOTTINGHAM Öppna, Peggy! Öppna dörren!
Jag såg det själv. Den jävla saken förflyttade sig genom hela rummet.
- Nå? - Det var kallt-
-men jag har sökt igenom huset. Hela huset. Det finns ingen där.
- Margaret och Janets rum, då? - Jag kollade alla rum, t.o.m källaren.
- Ingen där. - Vad gör han?
Vi har lärt honom att ringa i klockan när han behöver gå. Släpper du ut honom?
Titt...Titta! Polisen är i vårt hus.
- Vad gör de här? - Jag ringde dem.
- Nån skämtar ju tydligen med er. - Antagligen, ja.
- Du såg aldrig mannen själv? - Nej.
Men jag tror inte hon ljög. Inte längre.
- Det måste ju finnas en förklaring. - Det är därför vi är här, sir.
Ge mig en köksstol.
Det kommer från inuti väggen.
- Vad är det då? En mus, kanske? - En stor jädra mus, i så fall.
Det finns inget vi kan göra.
Vi kan fylla i en rapport och backa upp er ifall nån frågar.
En rapport? Fantastiskt. Varenda problem leder till en rapport.
Lyssna här. Det här går utanför oss.
Kyrkans präst är en nära vän. Jag ber honom titta till er.
Det finns fortfarande hederliga personer här i världen.
Det som hände var att hon var i affären-
-och hon glömde sin plånbok där. Med pengar i!
Hon trodde att nån hade tagit den och så var det med det.
Men vad gjorde hon? Hon gick tillbaka till affären och mycket riktigt-
-hade den mest hederliga kvinnan plockat upp plånboken och gett tillbaka den.
Hon fick tillbaka allt! Sina pengar! Precis allt...
Judy?
Älskling?
- Vad är det? - Mamma!
Vem är det?
Backa!
Vem är du?!
- Berätta vem du är! - Mamma, vakna!
Vad vill du oss?!
Förlåt mig, Lorraine.
Är du okej?
Jag är okej.
- Mrs Hodgson? - Ja?
Kent Allen - från tvprogrammet "Wide Angle".
Jag skulle vilja prata om oordningen i ert hus förra veckan.
- Hur fick ni reda på det? - Polisen upprättade en rapport.
Och det höjde ett par ögonbryn.
Jag har inget intresse för att medverka i TV. God dag.
Händer det fortfarande? Att få ut din berättelse i det öppna-
-kanske är din bästa chans att få hjälp.
Är den på? Okej.
Bakom dörrarna på vad som verkar vara ett helt normalt hus i norra London-
-finns en familj som lever i en mardröm.
Jag tittar in genom fönstret mitt under ljusa dan-
-och ser den unga flickan Janet kastas upp i luften som om hon flyter.
Så vi springer in, och får syn på legobitar som flyger i rummet.
En bit träffade mig så hårt i ansiktet att jag började blöda.
Stolen förflyttade sig rakt genom rummet. En sträcka på flera fot.
Jag kollade efter vajrar men kunde inte hitta nåt som förklarade det.
Maurice Grosse är en Teknikkonsult och utreder nu dessa händelser-
-tillsammans med sällskapet för Psykisk Forskning.
Det finns inte en tvekan. Antalet dokumenterade händelser-
-i detta fall är helt förbluffande.
Men Anita Gregory, en Parapsykolog och lärare på London Polytechnic-
-är inte övertygad. - Våra barn är karaktärer.
- Och barn kan vara riktiga skojare. - I centrum av dessa händelser-
-finns 11 åriga Janet Hodgson.
Jag har precis intervjuad Janet och hennes 14-åriga syster Margaret.
Det här kommer att förvåna er. -Hur känns det att bo i ett hemsökt hus?
Jag vet inte. Det är svårt.
Vi var en helt normal familj innan detta hände.
Det har bara blivit värre sen Mr Gross började prata med den.
- På vilket sätt? - När han ställer frågor.
- Som två knack för ja och ett för nej. - Och om vi pratar med den nu?
Är det nån här?
Är det nån här som vill prata?
Jag upprepar. Är det nån här?
- Inte ett ord. - Det är inte en jukebox precis, va?
Mår du bra, Janet?
Janet?
Mår du bra?
- Sluta kalla mig för Janet. - Men du heter ju så?
Janet sover. Nu är det jag som pratar.
Vad ska jag då kalla dig för?
Vad heter du?
Ni hör inte hemma här!
Jag heter Maurice Grosse. Och du är?
Det här är mitt hem! Försvinn, nu!
Nej, det är inte alls ditt hus. Ditt namn?
Knack, knack.
Nåväl. Vem där?
- Bill! Bill! Bill! Bill! - Bill, vaddå?
Mitt namn är Bill Wilkins och jag är 72 år.
Var kommer du ifrån?
Från graven.
Hur dog du?
Jag blev blind och förblödde. Jag somnade in och dog i fåtöljen i hörnet.
Varför är du här?
Jag gillar när de skriker.
- Kan du inte bara lämna oss ifred?! - Håll käften, gamla hagga!
- Janet, älskling. Mår du bra? - Förlåt!
Janet!
HUSET MED KONSTIGA HÄNDELSER
- Vad ska jag göra, Peggy? - Tänk inte på det ikväll.
- Ni kan stanna här så länge ni vill. - Ma...Mamma.
- Du borde ligga i säng, Billy. - Vill du ha en kaka?
Tack.
Det var en gång en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stätta
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Baron?
Det var en gång en krokig man!
- Som gick en krokig mil! - Mamma, mamma!
- Vad är det?
- Den krokiga mannen! - En krokig vad, älskling?
- Den...krokiga mannen! - Lugna ner dig. Vad hände?
- Vad är det med honom? - Jag vet inte, han har drömt igen.
Den krokiga mannen tog ett steg och ringde på den krokiga klockan!
Då förvandlades hans krokiga själ till ett krokigt helvete!
Han mördade sin krokiga familj och skrattade krokigt!
Janet! Janet!
Herregud.
Kan nån ringa en ambulans?!
Det här är mitt hem! Försvinn, nu!
Nej, det är inte alls ditt hus. Ditt namn?
- Knack, knack! - Nåväl. Vem där?
Bill! Bill! Bill! Bill!
- Bill, vaddå? - Jag heter Bill Wilkins-
-och jag är 72 år.
Hur ska man tolka den rösten?
Han låter förvirrad. Är han senil?
Rösten på bandet kommer från en 11-årig flicka.
- Har kyrkan kontaktats? - Ja. Men vi vill inte inblandas.
Det har blivit rena mediacirkusen. De kallar det för Englands Amityville.
- Du tror att det är en bluff? - Utan bra rykte kan vi inte hjälpa folk.
- Så vad ska vi göra? - Resa ner till London under tre dar.
För att agera som våra ögon och öron.
Ni behöver inte göra nåt. Om det är en bluff, så åker ni hem.
Men om inte, finns det en familj i London som behöver vår hjälp.
- Vi tackar för ert tillit, fader. - Bara ni låter mig veta.
- Jag sa att vi skulle prata om det. - Det finns inget att prata om.
Vi skulle bara observera och rapportera tillbaka.
Vi har tackat nej till fall förut, men aldrig nekat en familj hjälp.
Jag fick en uppenbarelse i Amityville.
Exakt samma som för sju år sen.
En föraning om din död.
Var det därför du låste in dig i åtta dagar? För att du såg mig dö?
Du har också sett den. Demonen i din tavla är verklig.
Vi har båda sett samma omänskliga ande. Om vi fortsätter göra det här-
-så kommer du att dö.
Dina uppenbarelser är en gudagåva.
Och om Gud visat dig min död, så finns det en orsak till det.
Kanske det är menat att du ska förhindra den.
Kom igen nu. Vi ger aldrig upp.
Om vi gör det här...
...måste du lova att vi bara är där för att observera.
Om nåt blir det minsta farligt ska vi meddela kyrkan-
-och resa tillbaka. Lova mig.
Lova mig, Ed.
Jag lovar.
Mr och Mrs. Warren. Jag heter Maurice Gross. Tack för att ni kom.
- Ni ska visst bo i Hodgsons hus? - Alltid bättre att bo mitt i smeten.
Helt riktigt.
Här är det.
Då var vi framme.
Vi lyckades fånga helt chockande saker, Ed. Du kommer att häpna.
Fint. Jag skulle vilja lyssna på banden också. Det fanns intressanta saker där.
Vic Nottingham. - Hej, Vic.
- Hallå. Ed Warren. - Hallå!
- Och det här är Peggy Hodgson. - Trevligt att träffas.
- Min fru Lorraine. - Hur står det till?
- Jag måste gå nu, Pegg. - Kan du hälsa barnen?
- Det var trevligt att träffas. - Detsamma.
- Nu är vi här, Peggy. - Stig på bara.
Det är bara jag och Janet här nu. Mina andra barn bor tillsammans.
Det var här flickorna brukade sova men inte längre.
- Varför inte? - Nästan alla händelser skedde här inne.
Vi trodde nån skulle göra sig illa, så vi låste rummet.
- Janet svävade visst. Även här inne? - Ja, flera gånger. Vi har foton också.
Jag skulle vilja höra Mrs Hodgsons version om det går bra.
Grannarna donerade dem-
-och jag hängde upp dem i hopp om att saker skulle sluta röra sig.
- Fungerade det? - Nej. Vi hör det varje natt.
Hej. Jag heter Lorraine.
Får jag sätta mig?
Vet du varför jag är här?
Din mamma har berättat en del för mig och jag är här för att hjälpa till.
Vill du prata om det?
När jag var i din ålder, besökte jag min mamma på sjukhuset-
-och jag fick syn på en ängel.
Just precis.
Den stod bredvid en liten säng och kliade sig på kinden. Men så sluta den.
Och tittade på mig. Givetvis trodde de inte mig, men den var verklig.
Jag vet hur det är. Att sakna vänner för att man är annorlunda.
Men en person kan också förändra allt. Bara man öppnar upp mot dem.
- Hur visste du att du kunde lita på dem? - Det visste jag inte.
Ibland blev jag sårad.
Och det tog väldigt lång tid, men tillslut hittade jag nån som trodde mig.
Vad gjorde du sen?
Jag gifte mig med honom.
Jag är bara så trött.
Jag kan inte sova här.
Jag brukade gå till sjuksystern i skolan och få sova där.
För att jag är så slut.
Men nu klarar jag inte ens det.
Alla är rädda för mig.
Jag har inga vänner. Och ingen plats jag kan gå till.
- Jag känner mig onormal. - Det är precis vad den vill att du ska.
- Men varför? - Därför att den blir starkare av det.
Innan allt började, vaknade Janet alltid upp i fåtöljen här. Mitt i natten.
Janet sa att Bill Wilkins dog här.
Var fick ni fåtöljen från?
Mitt ex köpte huset med de tillhörande möblerna.
Förlåt att jag frågar, men är ditt ex fortfarande med i bilden?
- Nej. - Det var tråkigt att höra.
- Finns det chans att ni blir ihop igen? - Han har fått tvillingar med grannen.
Då tolkar jag det som ett nej?
Ja, det har varit svårt.
Han tog med sig all musik när han drog. Bokstavligen - han tog varenda skiva.
Mina barn älskade att lyssna på hans Elvissamling.
Jag har gått igenom allt.
- Och nu det här. - Negativa händelser livnär sig på stress.
De vill sparka dig när du redan ligger ner.
- Känns det rättvist? - Nej.
Vet du när rösten kommer att prata?
- Ibland. - Känns det som den kommer inifrån dig?
Nej... Snarare som den kommer bakom mig.
- Som om den utnyttjar mig. - Säger den nånsin saker bara till dig-
-som bara du kan höra?
Vad säger den?
Att den vill göra dig illa.
När sa den det?
Nyss.
- Behöver vi verkligen det där? - Vi vill bevisa för kyrkan-
-att det inte är hon som pratar. Genom att ha vatten i munnen kan vi-
-visa att det inte rör sig om buktaleri. - Måste hon sitta i fåtöljen?
- Jag mår illa av att se henne sådär. - Anden har visat tillgivenhet där.
Ed kommer att kunna kontakta den lättare om hon sitter där.
Det kommer att gå bra.
- Redo? - Jag tror det.
Det är den 21:a december 1977. Det här är Ed och Lorraine Warren-
-sittande med Peggy och Janet Hodgson. Närvarande är också Morrice Grosse.
Okej, då sätter vi igång.
Om det finns nån som vill prata med oss så lyssnar vi gärna.
Vad vill du flickan och hennes familj?
- Den vill inte prata om ni tittar på. - Konstigt. Den har ju pratat förut.
Och om vi vänder ryggen, då? Kommer den prata då?
- Kanske. - Okej.
Då provar vi igen.
Så vad säger du, Bill? Vi har gett dig andrum nu. Kom ut och prata med oss nu.
Här kommer jag.
Pratar jag med anden som plågar den här familjen?
Är det vad jag är? Är det vad jag gör?
Ja, och jag är här för att stoppa det.
Vet ni vem jag är?
Ed.
Eddie...
Edward.
Ed blir bra.
Din far kallade dig för Edward.
Det stämmer inte. Min pappa kallade mig för Ed precis som alla andra.
Du är ingen psykolog, Bill. Och jag är inte här för att prata om min far.
Varför lämnar du inte bara dem ifred?
Därför att det är mitt hus!
Det är det inte alls.
Det är det visst! Jag har kommit hit för att få se min familj.
- Men de är inte här längre! - Därför att du är död.
Om din familj bott här så har de försvunnit för länge sen.
Var är dem?
Det vet jag inte, annars hade jag kunnat hjälpa dig.
- Jag behöver inte din hjälp! - Varför inte bara gå vidare då?
Jag tror inte på sånt!
Varför inte?
Vad är så fel med himlen?
Jag...är...ingen...himmelperson!
Goda nyheter, Bill. Det skiter jag i.
Ser du den här?
Hjälp...den...att...släppa!
- Känner du en närvaro? - Nej, jag känner inte nåt.
Kan det röra sig om Neuros?
Det skulle förklara personlighets- förändringarna och hallucinationerna.
Nej, jag tror inte det.
Jag kan inte förklara det. Mitt hjärta vill tro på dem. Jag hörde rösten själv.
Men allt jag känner är deras rädsla Jag kan inte se bortom.
Jag tror inte jag kan sova så här långt från dig.
Du måste. Då har du nåt se upp till när vi kommer tillbaka.
- Måste du göra sådär, älskling? - Det hjälper mig sova.
Och så går jag ingenstans.
Jag rökte inte, mamma.
Den dagen med Camilla. Jag höll bara i cigaretten. Jag lovar.
Jag ville bara se cool ut. Det var dumt.
Älskling.
Förlåt att jag inte trodde dig.
Älskling.
Hjälp!
Janet!
Janet? Herregud. Janet?!
- Janet?! Janet?! - Hjälp!
Janet?!
Snälla, hjälp mig! Mamma! Snälla!
- Mamma! Hjälp mig! Det är nån härinne! - Jag får inte upp dörren!
Hjälp, hjälp mig!
Janet!
- Mamma! Mamma! - Vad händer?!
Det är nån därinne med Janet!
- Jag får inte upp dörren! - Hämta nyckeln, nu!
Håll ut, Janet. Vi kommer!
Jag har nyckeln! Jag har nyckeln!
Kom igen då!
Vi kommer nu, Janet!
- Det är okej. - Janet, älskling.
Få bort det, få bort det!
Det var nån härinne! Jag såg det med mina egna ögon.
Han gjorde min flicka det här.
Här är bitmärket Janet fick under första kvällen. Man kan fortfarande se det.
- Särskiljande. Två tänder saknas. - Tänderna är för stora för att vara ett barn.
Ni tror att det här var anden. Bill Wilkins?
Jag letade reda på husägaren och det verkar som ägarens far bodde där.
Hans namn var William Wilkins och han dog av en förblödning i hjärnan-
-i den där fåtöljen. Allt hon sagt är sant.
Handlingarna har offentliggjorts. Hon kunde ha hört allt från en granne.
Och att Janet skulle ha teleporterats i sömnen?
Lika sant som att hon skulle ha svävat ovanför sängen.
- Var nån där när det hände? - Nej, men jag har bilder.
Jag satte upp min kamera i flickornas rum och tryckte med fjärrkontrollen-
-varje gång jag hörde nåt.
Jag måste medge, med tanke på hur hennes knän är böjda-
-så ser det bara ut som hon hoppar. - Men du såg ju det själv?
Det var Peggy som såg nån attackera Janet.
Men hon teleporterade ju sig till ett rum låst från utsidan!
Och hennes röst, då? Hur förklarar vi det?
Jag tror att rösten var tillgjord under TV-inspelningen.
Och hon kunde inte prata med vatten i munnen förens ni tittade bort.
Hon kunde ha spottade ut vattnet och tagit en ny klunk innan nån han se.
Ifjol ertappade jag en Walesk familj som låtsades vara besatta av demoner.
Och ärligt talat vet jag inte vad som var värst. Demonerna-
-eller personerna som utnyttjar oss att tro dem.
Demonerna...är värre.
- Ni måste ju medge att det är suspekt. - Tror ni verkligen att hon fejkar det?
- Peggy, då? - Hon vill bara få ett nytt boende.
- Hon har redan ansökt! - Jag säger inte att det är en bluff.
Men ibland behöver vi en gnutta tro. Att tro när ingen annan gör det.
Så ni tror dem faktiskt?
Ja, det gör vi. Men kyrkan behöver bevis.
- Precis vad vi behöver. - Jag ska ringa och försöka få tag-
-på lite videoutrustning. - Då kan Ed och jag ta hand om barnen.
För de behöver verkligen bli en familj igen.
- Hej, mamma, nu är vi hemma! - Vad gör ni här?
- Makarna Warren har köpt Elvisskivor. - Åh, Blue Hawai.
Ta inte illa upp. Lite amerikansk kultur.
- Billy! - Jag har saknat dig!
Hej på er. Jag har saknat er.
Har nån av er blivit mobbad förut?
- Peter mobbar alltid Billy i skolan. - Vad gör du då?
- D...de backar upp mig. - Bra, för spöket är precis som mobbaren.
Och han vill åt Janet, så ni måste backa upp henne som hon gör för er.
Familjer håller ihop. Men den här verkar ha gett upp, dock.
Det är mycket som gått sönder utan nån orsak alls.
Vi ska ha musik här inne på ett eller annat sätt.
- Vems gitarr? - Det var pappas, han gav mig den.
- Får jag låna den? - Javisst.
Jag har inte spelat på länge, så lova att inte skratta.
I synnerhet du.
Wise men say
Only fools rush in -Tack!
Inga skratt!
But I can't help falling in love with you
Shall I stay?
Would it be a sin?
If I can't help falling in love with you
Like a river flows Surely to the sea
Darling so it goes Some things are meant to be
Alla tillsammans!
Take my hand, take my whole life too
For I can't help falling in love with you
Tack ska ni ha!
Vad liten och lätt den är!
Varför gör du det här? Hjälper folk som oss?
När du var liten, oroade du dig för monster under sängen?
Under min säng fanns det faktiskt nåt.
Ja. Nåt tog tag i min hand och drog ner mig på golvet.
Det var för mörkt för att se, så jag sprang ut. Vet du vad pappa gjorde?
Han drog mig tillbaka och sa åt mig att bemöta mina monster.
Och jag var skiträdd.
Men så kom jag ihåg vad en nunna sagt till mig under katekesförhör.
Gud kommer att stå den behövande nära.
Så jag greppar tag i krucifixet som låg på mitt nattbord...
...och säger åt monstret att försvinna eller få stryk av Gud.
Det var det bästa min far gjort. Självklart trodde han ju inte mig.
Det tog år innan jag hittade nån som trodde mig. Vet du vad jag gjorde då?
Du gifte dig med henne?
Så du har hört den förut?
- Hur går det? - Hej!
Vi är klara! Jag fixade garderobsdörren med.
Jag kan titta på tvättmaskinen också om du vill?
- Nej, det är en katastrof där nere. - Snälla. Hur katastrofalt då?
Herrejävlar då.
- Fortfarande lugnt där inne? - Ja, tack och lov.
Det skulle vara nåt, va? Om vi kunde bevisa att det fanns ett liv efter detta.
- Det skulle vara historiskt. - Är det vad det handlar om?
Det här är inte ett labb, Utan det är faktiskt nåns hus.
- Att hjälpa familjen är viktigare. - Förlåt, det var inte vad jag menade.
Min dotter dog i en bilkrasch för flera år sen.
Efter det började jag uppleva saker. Jag tror hon försökte kontakta mig.
Och ja, det skulle hjälpa mig om jag visste att hon befann sig...
...nånstans.
Här var det inte.
Fantastiskt.
Jag har hittat det.
Här.
Okej.
Då så.
Då kör vi.
Vad är det där?
Ed, det är...nån bakom dig.
Vad är det?! Herrejävlar!
Peggy! Peggy, upp!
Han tog mig! Han försökte dränka mig!
Herregud, titta!
- Du har blivit riven. - Det är ett bitmärke. Han bet mig-
-precis som han bet Janet!
Kan du ge mig en till, Janet?
Janet? Vad är det?
- Ser du det inte? - Ser vad?
I köket.
Vad ser du?
Den leker med knivarna.
Och gömmer sig i mörkret.
Johnny?! Johnny, vad gör du?!
Nej, Johnny! Stanna!
Kommer du ihåg vad Mr. Warren sa? Vi får inte låta den mobba oss.
Det här är vårt hus.
Johnny, kom tillbaka!
- Vad hände? - Janet är borta. Hon var precis här!
Kom!
Nej! Nej!
- Mamma! - Johnny!
- Vad händer, Ed? - Mamma!
- Mamma, Johnny är där inne! - Nej!
Johnny!
- Johnny! - Backa!
Var är dem? Var är dem?
Johnny? Johnny!
Johnny! Älskling, kom hit.
Är du okej?
Det är okej, älskling.
Var är Janet?
- Var är Janet?! - Janet!
Hörrni! Jag får upp signaler härinne.
Försiktigt, Ed.
Mig...lämnar...inte... Mig...lämnar...inte...
- Janet? - Det är okej. Det är okej.
- Kom ut. - Kom ut nu.
- Jag har dig. - Janet!
Det är okej, mamma är här! Mamma är här.
Hur tog hon sig in där?
Det är okej, älskling. Vad är det där?
Får jag?
- Vad är det? - Hon fejkar det.
- Va? - Jag har bevis.
Så mycket gnutta tro.
- Va? Min dotter hittade inte på. - Hon ertappades fejka en händelse.
Nej, det är inte möjligt. Hur kan en 12 årig kasta ett bord rakt över rummet?
Det är över nu. Förstått?
Tänk på din dotter. Gör inte det här svårare för henne.
- Hon måste ha haft hjälp av nån. - Hur vågar du?
Ska jag ha varit med på det här? Polisen, då? Var de också med på det?!
Det är okej. - Ni två, då.
Ni tror på oss, va?
Vi vill hjälpa till. Men om kyrkan Får se den där videon är det kört.
De tar avstånd från det minsta som antas vara bluff.
Jag vill att ni åker hem.
Försvinn!
Försvinn. Allihop!
Försvinn!
Kanske du kan försöka kontakta anden på egen hand?
Det går inte. Tro mig, jag har försökt.
Jag är ledsen men jag känner ingenting här.
Så det var allt? Nu vill ni inte hjälpa dem längre?
Vi gillar det inte heller. Kyrkan ska få veta allt vi sett.
Men det enda konkreta bevis vi har är en händelse som Janet fejkat.
Men det har bokstavligen skett dussintals av riktiga incidenter.
- Du kanske behöver den här. - Och att hon fejkade det en gång-
-ändrar inte på det faktum... - Det ändrar allt!
Vi företräder kyrkan. De skulle ha bett oss åka hem oavsett.
Du har gjort ett bra jobb, Maurice. Du stöttade dem när ingen annan gjorde det.
Tack då.
Men ibland måste man ha en gnutta tro och hopp, när ingen annan har det.
Det här känns inte rätt.
Jag vet.
Gjorde du det verkligen? Förstörde köket osv?
- Men varför? - Den sa att den skulle döda dig...
...om jag inte fick dem att gå.
Är det inte lite konstigt att hon fejkade en incident i det enda rum-
-som hade kamera? - Jo...
Helvete också!
Lorraine...Ta fram bandspelarna.
Sätt i och spola tillbaka.
Okej... Kommer du ihåg rappakaljan som kom ur Janet...eller Bill
- Ja? - Det var två, va? Här är det första.
Hjälp...den...att...släppa!
Vi trodde han menade sig själv, va? Lyssna på den andra.
Mig...släpper...inte... Mig...släpper...inte...
Om jag har rätt.
Hjälp mig! Den släpper mig inte taget! Hjälp mig! Den släpper mig inte taget!
Jag kom hit för att få se min familj.
Men de är inte här nu.
Jag tror...
...jag skulle vilja gå nu.
- Men jag kan inte. - Varför inte?
Den vill ha henne...så gärna.
- Den har henne nästan. - Hur stoppar jag det?
Jag ger...
...och jag tar. Jag var där under dina första andetag.
Du frågade inte efter mig, men jag följer dig...
-...enda in i döden! - Vänta, jag förstår inte!
Herregud. Älskling, du blöder ju!
Vad är det som händer?
Den onda anden är bara en spelare. Han har förslavats-
-för att försvaga Janets vilja. - Förslavad? Av vem?
Av nåt omänskligt. Nåt som vill åt mig. Det finns en demonisk närvaro i huset.
Du måste hämta Vic innan det är för sent. Vi måste åka tillbaka!
Mamma! Snälla, hjälp mig! Snälla, mamma!
- Hjälp! - För Gudsskull! Lämna oss ifred!
Margaret?!
Nej! Margaret, nej!
- Följ med mig. Vi måste härifrån! - Mamma!
Ut med er!
Gå till Peggys hus! Jag kan inte lämna Janet!
- Nej! Janet! - Mamma!
Jag förstår inte. Först var det inte på riktigt men nu är det?
- Hennes syn blockerades av anden. - Anden ville att vi skulle lämna dem.
Allt de upplevt har varit andens manifestation.
Den gamla mannen, den krokiga mannen, de är bara masker för att dölja-
-den riktiga ondskan bakom huset. - Han ville hjälpa mig men var för rädd-
-och han pratade i gåtor.
Han sa att han ger och tar. "Jag var där vid dina första andetag".
"Du frågade inte efter mig, men jag följer dig enda in i döden. "
Ditt namn. Du frågade aldrig om det utan du fick det när du föddes.
Att veta demonens namn ger oss makt över den! Vi kan förvisa den!
- Visst, men vi vet inte dens namn. - Det kanske vi gör?
Varför annars ge oss ledtråden? Han tror säkert att vi vet det.
- Så vad gör vi nu? - En ande kapabel till att lura Lorraine-
-är för svårt även för mig. Vi måste ta Janet till kyrkan innan den dödar henne.
- Janet! - Margaret!
Janet!
- Tack gode gud att ni är här! - Janet är där inne!
- Är du okej, Ed? - Ja!
- Jag tar bakvägen! - Nej, Ed! Nej!
Nej! Nej! Nej!
Stanna här, Peggy! Vänta i bilen med barnen!
Janet!
In i bilen!
Du med, Peggy.
Ed!?
Ed!
- Ed?! - Nej, nej, nej!
Ed!
Den öppnar sig inte!
- Låt mig försöka! - Skit också!
- Vi måste slå in den! - Okej, vänta här!
Vänta där, Ed! Vänta, Vic kommer snart.
- Jag kan inte. Jag fortsätter själv! - Gör det inte, Ed. Stanna!
Du kan inte göra det ensam!
- Hon behöver vår hjälp! - Snälla, Ed. Snälla. Vänta bara på mig.
Snälla vänta på mig.
Jag kan inte förlora dig. Jag är så rädd.
Jag vet.
Jag också. Men jag måste hjälpa henne.
Men min uppenbarelse, då?
Jag vet att jag lovade dig, älskling...
...men jag måste göra det här.
- Jag älskar dig, Lorraine. - Nej, Ed! Nej! Nej!
Ed!
Nej!
Nej, nej...
Hjälp!
Var är du, Janet?!
- Hjälp! - Janet?! Janet?!
Hjälp mig!
I Faderns, Sonens och Den Heliga Andens namn.
Vad är ditt namn? Vad är ditt...?
Vad är ditt namn?!
Jag vet vad du heter. Jag frågade dig.
Du berättade det. Du berättade ditt namn!
Och jag skrev ner det!
- Jag behöver min bibel. - Varför då? Vad har hänt?!
Att veta demonens namn ger oss makt över den.
V...A...L...A...K
Valak!
Janet!
Det var en gång en krokig man som gick en krokig mil
Han hittade ett krokigt mynt på en krokig stätta
Han köpte en krokig katt som fångade en krokig mus
Och de levde allihop tillsammans i ett litet
- Vic! Vic! Släpp in mig! - Nej, låt mig!
- Låt mig gå in! Lorraine! - Ed!
Lorraine!
Ed!
Janet!
Nej!
Janet! Nej! Nej!
Jag har dig! Herrejävlar!
Nej!
- Janet! - Ed! Ed!
Ed!
Lorraine!
Ed!
Ditt namn ger mig makt över dig, demon! Och jag vet ditt namn!
Du är Valak! Den skändade, den vanhelgade!
En ormmarkis!
I faderns, sonens och den heliga andens namn-
-förvisar jag dig tillbaka till helvetet!
- Nej! - Ed!
- Jag...har...dig! - Ed!
- Ed, är du okej?! - Nej. Kolla till henne!
- Janet? Herregud, mår hon bra? - Jag ringer en ambulans.
Sitt upp, älskling!
Ta ett stort andetag!
Ta ett stort andetag! Så ja.
Han klarar sig.
- Är hon okej? - Du räddade henne.
Nej... Du räddade oss.
Sa jag inte det?
Men du trodde på mig.
Jag kunde inte ha gjort det utan dig.
Tack för att ni kom tillbaka!
Sätt dig ner här.
Vet du vad.
Den här har skyddat mig ända sen jag var liten.
Jag vill att du ska ha den.
Och när du växer upp ger du den till nån som behöver den.
Överens?
Jag är så lycklig.
Du sa att en person kunde förändra allt.
Men...
...jag har två.
Hemsökelsen i Enfield skrevs ned till den paranormala historien.
Peggy Hodson levde resten av sitt liv i huset på Green Street.
2003 dog hon, efter att ha somnat i en fåtölj...
...precis där Bill Wilkins hade dött för 40 år sedan.
Okej...
VARNING! ÖPPNA UNDER INGA OMSTÄNDIGHETER
Översättning: Holmes
Ed Warrens intervju med Janet & Margaret Hodgson. (Verklig inspelning).
Berätta om kvällen då allt började.
- Vad gjorde din bror? - Han lekte och stollade runt.
- De blev rädda? - Ja, helt förskräckta.
Janet, då?
När det kommer från dig, Janet. Känner du nåt i halsen då?
- Nej. - Ingenting alls? Jag tittar på Janet nu.
- Inget bråk härinne. - Och rösten kommer från henne-
-trots att munnen aldrig rör på sig. - Stäng av den!
Kan du berätta för mig när rösten brukar komma, Janet?
- Nej, aldrig. - Vet du vem jag är?
Ed! Ed!
- Var du nånsin kristen? - Nej! Och det vet du!
- Vilket år dog du? Kommer du ihåg? - Ja, jag dog 61'.
1961.