Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- שישה עשר באוגוסט 1986 -‬
‫- עננת מוות אופפת באישון לילה‬ ‫את הכפר קיבלדרה... -‬
‫- איש אינו יודע כמה מקרים של שיגעון,‬ ‫מחלות ומוות פקדו את תושבי הכפר... -‬
‫דוקטור, מה הייתה קביעתך באותו זמן?‬
‫באותו זמן? כוונתך ל-1986?‬
‫כן. מדוע לא דיווחת לציבור‬ ‫על התקריות בקיבלדרה?‬
‫אני רופא, אדוני.‬ ‫אל תטעה ותחשוב אותי לפוליטיקאי.‬
‫מר ארהן, על רופאים מוטלת חובה‬ ‫לומר לציבור את האמת.‬
‫אינך מעלה בדעתך מה קרה בכפר ההוא!‬
‫אנשים מתו,‬
‫ועליך להסביר מדוע לא עזרת להם.‬
‫קשקוש! דוחות מלאים בנוגע לתקרית‬ ‫נכתבו ופורסמו בעיתונים.‬
‫בדוח כתבת: "פוסט-טראומה,‬ ‫סכיזופרניה המונית, חרדה, דיכאון קליני"...‬
‫מר קובילאי!‬
‫"דיסוציאציה, גורמים גנטיים"...‬ ‫-מר קובילאי!‬
‫"הפרעות סומטופורמיות"...‬ ‫-מר קובילאי!‬
‫כן?‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫מה בדיוק קרה לתושבי כפר קיבלדרה?‬
‫איני יכול לומר לך.‬
‫אם כן, דע לך שלעולם לא אחדל מחקירתי.‬
‫מר ארהן?‬
‫הלו?‬
‫מר ארהן?‬
‫עוד פסיכיאטרית ביקרה בכפר ההוא.‬
‫בקיבלדרה?‬ ‫-כן.‬
‫היא צילמה שם סרטון.‬
‫מה שמה?‬
‫אברו. ד"ר אברו...‬
‫לך לאוניברסיטת... ותמצא את הסרטון.‬
‫זה כל מה שאני יכול לומר.‬
‫הלו? מר ארהן?‬
‫הלו?‬
‫מר ארהן?‬
‫אני הפסיכיאטרית אברו קרדומן.‬
‫זהו תיעוד של היום הראשון‬ ‫בחקירת מקרה מיוחד של הפרעת פיצול אישיות.‬
‫הזמין אותי לכאן מגרש שדים‬ ‫בשם פארוק הודג'ה.‬
‫הוא נמצא בפנים כרגע.‬
‫הוא עורך טקס גירוש שדים על אישה‬ ‫שלטענתו נכנס בגופה שד בן 1,300 שנים.‬
‫פארוק אקאט הודג'ה הרשה לי לצלם את הטקס.‬
‫למה יש כאן ילדה? בואי איתי!‬
‫מה את עושה כאן? צאי.‬
‫צאי.‬
‫אל תסתכלי, ילדה. בואי.‬
‫שבי כאן.‬
‫קדימה.‬
‫דיבוק, צא מהאישה הזאת ברגע זה,‬ ‫או שאשלח אותך‬
‫לפינה המרוחקת ביותר בגיהינום!‬
‫שתוק, כלב!‬
‫אני לא מפחד ממך!‬
‫אל תפחד ממני. אין לך סיבה לפחד.‬
‫תפחד מהאל!‬
‫תוציא את הזונות האלה מהחדר,‬
‫ואראה לך מיהו האל ומיהו השטן!‬
‫תחזיקו חזק! אל תעזבו!‬
‫הסתלקו, זונות!‬
‫בנות זונה!‬
‫הסתלקו!‬
‫או שאחשוף את כל הסודות המלוכלכים שלכן!‬
‫אספר לכולם מה אתן עושות בלילה‬ ‫עם הבעלים שלכן!‬
‫אספר לכולם מה אתן עושות בחשאי!‬
‫אחשוף את כל החרא שאתן מסתירות!‬
‫אל תקשיבו לה.‬ ‫-הסתלקו!‬
‫אל תקשיבו. תחזיקו חזק.‬ ‫-עזבו אותי!‬
‫נורהן.‬
‫הטלת קללה על השכנה שלך כי קינאת בה.‬
‫זונה!‬
‫רצית שהיא תמות!‬
‫נכון?‬
‫צ'מילה.‬
‫צ'מילה, בעלך יידרס.‬
‫ימצאו את המוח ואת הקרביים שלו‬ ‫מתחת לצמיגים...‬
‫את!‬
‫בעלך...‬
‫בעלך סוטה!‬
‫הוא מספר לך מה הוא עושה עם הזונות?‬
‫נו, הוא מספר?‬
‫הסתלקו!‬
‫עזבו אותי!‬
‫הוא לא יכול לעשות לי כלום.‬
‫אשרוף את בתיכן!‬
‫עזבו אותי!‬
‫איפה היא?‬ ‫-שם. היא הלכה לשם.‬
‫אברו, אל תתקרבי. זה מסוכן.‬
‫זה בסדר. תוציאי הכול.‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים. תודה, הודג'ה.‬ ‫-זה נגמר.‬
‫זה נגמר. אל תפחדי.‬
‫זה בסדר, אחותי.‬
‫אחותי, את בסדר?‬
‫כן, תודה.‬ ‫-את בסדר?‬
‫בעזרתו של האל,‬
‫האחות האטיג'ה שבה אליכם בריאה ושלמה.‬
‫עכשיו, תקשיבו לי טוב-טוב:‬
‫אל תתעסקו בקמעות ובלחשים,‬
‫אל תטילו כישופים.‬
‫מי שמטיל כישופים וקללות,‬
‫לא תהיה לו מנוחה‬ ‫לא בעולם הזה ולא בעולם הבא.‬
‫בתקופה האחרונה‬ ‫אנחנו שומעים על מקרים רבים של דיבוק.‬
‫אדם אחד מתוך חמישה מותקף בידי שדים,‬ ‫אלוהים ישמור!‬
‫הם גורמים לצרות רבות ושונות:‬
‫תאונות, קללות, מחלות וכדומה.‬
‫אבל, כפי שראיתם,‬
‫אם תיעזרו במומחה בתחום,‬
‫השדים לא יוכלו להזיק לכם.‬
‫האל יצר אותנו חזקים מהם.‬
‫ישמור אתכם האל מכל רע.‬
‫אמן.‬
‫מר פארוק סיים את המופע,‬
‫אבל עדיין יש לי שאלות אליו.‬
‫שלום.‬
‫ברוכה הבאה.‬ ‫-תודה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר. ושלומך?‬
‫בסדר גמור, תודה.‬
‫הבית שלך יפה.‬
‫כן. זה בית יווני ישן שירשתי מסבא שלי.‬
‫כן? נחמד מאוד.‬
‫תיכנסי.‬ ‫-תודה.‬
‫מהמם. אלה תחריטים בעבודת יד?‬
‫הכול מקורי. לא שינינו כלום.‬
‫יפהפה.‬
‫שיהיה יום נעים.‬ ‫-תודה. ברוכה הבאה.‬
‫תודה. סליחה על ההפרעה.‬
‫זה בסדר גמור. תיכנסי.‬ ‫-תודה.‬
‫גברת אברו...‬
‫אולי תנוחי קצת? תוכלי להמשיך לצלם אחר כך.‬
‫שוב שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מר פארוק, אכפת לך לחכות רגע‬ ‫בזמן שאמקם את המצלמה?‬
‫אין בעיה.‬ ‫-בסדר, תודה.‬
‫מר פארוק, מה קרה לאישה ההיא אתמול?‬
‫היא פיתחה פחד לא רציונלי ממים.‬
‫סירבה להתרחץ, סירבה לנקות.‬
‫הבית שלה היה מטונף.‬
‫והיא החלה לאיים על כל הסובבים.‬
‫היא לא הלכה לרופא?‬ ‫-התרופות שקיבלה רק החמירו את מצבה.‬
‫מי אמר את זה?‬ ‫-היא עצמה, וגם המשפחה שלה.‬
‫הם שמעו עליי, ובאתי לעזור.‬
‫אני מבינה.‬
‫מר פארוק,‬
‫מה בדיוק עשית אתמול?‬
‫אה, מתחילים? ככה נעשה את זה?‬
‫כן, התחלנו.‬
‫אתה תדבר ותבצע את הטקסים,‬
‫ואני אצפה בך ואצלם.‬
‫תקשיבי, דוקטור...‬ ‫-אתה לא צריך לקרוא לי דוקטור.‬
‫קרא לי אברו.‬ ‫-בסדר, אברו.‬
‫מה תעשי בצילומים?‬
‫תראי אותם לפרופסורים בבית הספר לרפואה?‬
‫זה מחקר לתזה.‬ ‫נבחר מקרה שעומד בסטנדרטים הרפואיים.‬
‫אדם שנכנס בגופו שד.‬
‫ככה אתה קורא לזה. אני אקרא לזה בשם אחר.‬ ‫-לא משנה.‬
‫בשורה התחתונה,‬ ‫תפני אליי מטופל שהרופאים לא הצליחו לרפא,‬
‫ותבקשי ממני לרפא אותו, כן?‬
‫אפשר לומר זאת כך.‬ ‫-בסדר.‬
‫נניח...‬
‫שבתוך ימים ספורים ארפא מטופל‬ ‫שסובל מבעיות חמורות, ואת תצלמי זאת.‬
‫מה אז?‬
‫למה כוונתך?‬
‫האם תכירי בכך?‬ ‫-במה?‬
‫בקיומם של שדים.‬
‫מה הקשר? זה מחקר מדעי.‬
‫סלחי לי על הבורות, דוקטור,‬
‫אבל למחקר מדעי יש תוצאות, לא?‬
‫כמובן, אבל רק מדענים‬ ‫יכולים להעריך את תוצאות המחקר.‬
‫בסדר. שיהיה.‬
‫תגידי לי, מה את חושבת שקרה אתמול?‬
‫יש לי ספקות.‬
‫יש לך ספקות?‬ ‫-כן.‬
‫לא ראית באיזה מצב היא הייתה?‬ ‫-ראיתי.‬
‫היא באה אליי, ואני ריפאתי אותה.‬
‫היא הלכה לפסיכיאטר וקיבלה תרופות.‬
‫יכולת לארגן את זה, לא?‬
‫איך?‬
‫מר פארוק, אתה התקשרת אליי אתמול.‬ ‫-נכון.‬
‫אולי אתה מכיר אותה. התקשרת אליה,‬ ‫אמרת לה מה לעשות וביצעת את המופע שלך.‬
‫מופע?‬
‫אל תכעס, כבר דיברנו על זה.‬
‫בסדר.‬
‫בואי, אראה לך משהו. בואי.‬
‫לאן?‬ ‫-בואי איתי.‬
‫רגע, אני לוקחת את המצלמה.‬ ‫-בסדר.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫זה נראה כמו מה שיצא מהפה שלה אתמול.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אז מה? היא נרפאה כי הדבר הזה יצא מהפה שלה?‬
‫היא נרפאה כי השד שנכנס בגופה‬ ‫יצא עם הדבר הזה.‬
‫זו לא הוכחה מספקת.‬
‫ראית את זה במו עינייך.‬
‫צילמת את מה שקרה, ואת עדיין לא מאמינה.‬
‫בסדר.‬
‫לפני שהוצאת את הדבר הזה מהפה שלה אתמול,‬
‫למה כיסית אותה ברעלה?‬ ‫-מה הקשר?‬
‫כיסית אותה ברעלה.‬
‫גם אתה נכנסת מתחת לרעלה,‬ ‫והדבר הזה היה בכיס שלך.‬
‫אתה שמת אותו בפה שלה. זה אפשרי, לא?‬
‫רק טיפשים מקבלים את הדברים כפשוטם.‬ ‫מדענים שואלים שאלות, פארוק אקאט.‬
‫ענה לי, בבקשה. למה כיסית אותה ברעלה?‬
‫אפשר להוציא שד מגופו של אדם‬ ‫רק בחשכה מוחלטת.‬
‫לכן השתמשתי ברעלה.‬
‫יכולת לכבות את אור המצלמה.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל העדפת לכסות אותה ברעלה.‬
‫כמו כן, מבחינה רפואית,‬ ‫דבר בגודל הזה לא יכול לצאת מקיבה של אדם.‬
‫תאמין לי, כל מי שיראה את הסרטון יחשוב‬ ‫שעשית משהו מפוקפק מתחת לרעלה.‬
‫אז לא משנה כמה אנשים ארפא,‬ ‫את והפרופסורים שלך לא תשנו את דעתכם.‬
‫לא. יש לך סיכוי.‬
‫מה הסיכוי?‬
‫אני אבחר עבורך את המטופל שתרפא.‬
‫אלוהים...‬
‫הכנתי לכם תה.‬
‫תודה רבה.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬ ‫-תיהנו.‬
‫תודה, אימא.‬ ‫-תיהנו.‬
‫מר פארוק, מה אלה?‬
‫פסוקי הגנה מפני שדים, לחשים ועין הרע.‬
‫תראי. זה פסוק הכס.‬
‫וזה "ריבוע ופק"‬
‫שכתבתי בעט מיוחד.‬ ‫המשמעות שלו ידועה אך ורק לי.‬
‫ופק?‬ ‫-כן, ופק.‬
‫תראי. כל אות ערבית מייצגת מספר.‬
‫קוראים לזה אבג'ד.‬
‫כשהאותיות מסודרות בריבוע,‬ ‫הן יוצרות לחשים רבי עוצמה.‬
‫הבנתי. זה דומה לתורת הקבלה ביהדות?‬
‫זה שונה מעט, כי פה מעורבת אלכימיה.‬
‫אז מה הלחשים האלה עושים?‬
‫אלה לחשי הגנה.‬
‫אם שדים הם יצורים חכמים ומסוכנים כל כך,‬
‫מדוע הם מפחדים מאותיות פשוטות על דף נייר?‬
‫משום שלאותיות האלה, שנראות לך פשוטות,‬ ‫יש השפעה קטלנית עליהם.‬
‫איך?‬
‫באותו אופן שבו וירוס קטן‬ ‫יכול להרוג בעל חיים ענק.‬
‫אבל אנחנו יודעים שווירוסים קיימים.‬
‫אנחנו מבינים‬ ‫את מנגנון הפעולה שלהם באורגניזמים.‬
‫גברת אברו,‬
‫שדים עשויים מחום, אור ואש.‬
‫כוונתי לומר שיש להם צורה גשמית‬ ‫בתדר אלקטרומגנטי ספציפי.‬
‫מאחר שכל סידור של האותיות בריבוע ופק‬ ‫מחזיר אור בצורה שונה‬
‫ומאחר שאור הוא גל אלקטרומגנטי,‬
‫אך הגיוני הוא שלאותיות האלה‬ ‫תהיה השפעה על שדים.‬
‫אני רואה שאתה אוהב להשתמש במונחים מדעיים.‬
‫תראי, גברת אברו,‬
‫יש מטופלים שרק רופאים יכולים לרפא.‬
‫אני מודה בכך בפה מלא.‬ ‫-יופי.‬
‫אבל במקרים מסוימים‬
‫קצרה ידכם מלהושיע.‬
‫רק אנחנו יכולים לרפא אותם.‬ ‫-אבל אין הוכחות לכך.‬
‫אילו הוכחות את רוצה?‬
‫אם שדים יכולים ללכת, לאכול ולדבר,‬ ‫כפי שאתה טוען,‬
‫אמורות להיות לכך ראיות מוצקות, לא?‬
‫גברת אברו, האם המדע מכיר בקיומם של חלומות?‬
‫כמובן.‬
‫והאם יש ראיות מוצקות לגבי טבעם של החלומות?‬
‫לא. לכן מה שקרה...‬
‫רגע. איש אינו מטיל ספק בקיומם של חלומות.‬
‫לעומת זאת, האמונה בקיומם של שדים‬ ‫קיימת רק בחלק מן הדתות.‬
‫יש הבדל בין הדברים.‬
‫שד הוא הדבר המסתתר באפלה.‬
‫נכון, קשה לראות אותו ולגעת בו,‬
‫אבל קל לחוש בו.‬
‫למעשה,‬
‫הצמרמורת שעוברת בגוף כשחשים בנוכחותו...‬
‫אין דבר דומה לה.‬
‫פחד אינו הוכחה, מר פארוק.‬
‫זה העיקרון הבסיסי של הפסיכיאטריה.‬
‫רק ראיות מוצקות ישכנעו אותי.‬
‫אבל האם באמת תשתכנעי‬ ‫לנוכח ראיות מוצקות, דוקטור?‬
‫לא יודעת. מה דעתך?‬
‫נחיה ונראה.‬
‫תראי.‬
‫למשל, זו אלכימיה.‬
‫בעבר היא נחשבה למדע.‬
‫היום קוראים לזה כישוף.‬
‫פארוק, הכנתי אוכל. בואו, תאכלו משהו.‬
‫לא, תודה. אני לא רעבה.‬
‫בבקשה, תתכבדי. אימא שלי בשלנית נהדרת.‬ ‫-בפעם אחרת.‬
‫אנחנו צריכים ללכת. תודה רבה.‬
‫זו המטופלת שסיפרתי לך עליה.‬
‫אנחנו נוסעים למולה.‬
‫קוברה דוראן.‬
‫סע לשלום, בני.‬ ‫-אימא.‬
‫התחלת לבצע טקסי גירוש שדים עוד באדנה,‬ ‫או רק לאחר שעברת לבורסה?‬
‫זה התחיל כשהייתי ילד.‬
‫עוד אנשים במשפחה שלך עוסקים בגירוש שדים?‬
‫לא, גברת אברו. זו לא מסורת משפחתית.‬
‫נסתפק בזה.‬
‫כמו שאמרתי, זה התחיל כשהייתי ילד.‬
‫יש מנהג שנקרא "הושטת יד".‬
‫"הושטת יד"?‬ ‫-כן.‬
‫למה הכוונה?‬
‫תחילה אתה לומד את התורה‬ ‫ממנטור או ממומחה בכיר,‬
‫ואז מיישם אותה בפועל.‬
‫תמורת תשלום?‬ ‫-ללא תשלום.‬
‫באמת?‬ ‫-אני לא דורש תשלום.‬
‫אבל אחרים מהתחום שלך דורשים גם דורשים.‬
‫גברת אברו, יש הרבה סוגים של אנשים בעולם.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫לכפר קיבלדרה.‬
‫בערך במרחק 100 ק"מ מכאן.‬
‫אני לא זוכרת את הדרך בדיוק.‬ ‫עזבתי כשהייתי קטנה מאוד.‬
‫אעצור בדרך ואבקש הוראות מרפיקה.‬
‫רפיקה?‬
‫אימה של קוברה, המטופלת.‬
‫אני מתקשרת לרפיקה.‬
‫הלו?‬
‫רפיקה, מדברת אברו.‬
‫רפיקה, אנחנו כאן...‬
‫לא, לא בדיוק כאן.‬ ‫אני חושבת שהלכנו קצת לאיבוד.‬
‫אני...‬
‫כן, עברנו שם.‬
‫כן.‬
‫לא פניתי לרחוב קויג'יז.‬
‫טעיתי בפנייה,‬ ‫אבל עכשיו אני יודעת מה הדרך. בוא ניסע.‬
‫אנחנו מתקרבים לבית.‬ ‫-כן.‬
‫אולי נבקש הוראות?‬ ‫-בסדר.‬
‫שלום.‬
‫שלום. ברוכים הבאים.‬ ‫-שלום. סליחה על ההפרעה.‬
‫זה בסדר גמור. מה העניין?‬ ‫-הלכנו לאיבוד. אנחנו מנסים להגיע לאשייז.‬
‫למה אתם נוסעים לאשייז עם מצלמות?‬
‫אנחנו עורכים חקירה בנוגע לכפר קיבלדרה.‬
‫תכבו את המצלמות!‬ ‫-פארוק.‬
‫יש קליטה.‬
‫את אומרת שגרת כאן בילדותך,‬ ‫אבל את לא מזהה שום דבר.‬
‫אתה צודק.‬
‫ראית את האיש ההוא?‬
‫הוא היה נחמד, ופתאום התנפל עלינו.‬
‫המקום הזה שטוף באמונות טפלות.‬
‫גברת אברו, אנחנו תקועים פה.‬ ‫אולי נחזור למולה?‬
‫הודג'ה, אתה לא יכול לבקש הוראות מהשדים?‬
‫הם בטח צופים בנו כרגע.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫המקום הזה...‬
‫הוא מקום אידאלי לשדים, ג'ינים ורוחות רעות.‬
‫אבו סמרקנדי אומר:‬
‫"אם עומד הר במקום שבו זורחת השמש‬
‫והר במקום שבו שוקעת השמש,‬
‫ובין שני ההרים זורם נהר,‬
‫אזי שורצים שדים בצללים שבתווך".‬
‫התיאור מתאים למקום הזה במדויק.‬
‫מה היה הרעש הזה?‬
‫הוא הגיע משם.‬
‫זה נשמע כמו בכי.‬
‫כן, אישה בוכה. חכה, הודג'ה, אני רוצה לצלם.‬
‫חכה לי.‬
‫הבכי הגיע מכאן.‬ ‫-תמשיך ללכת.‬
‫לאט. תיזהר.‬
‫שמעת את זה?‬
‫שמעתי.‬
‫פארוק הודג'ה, חכה.‬
‫הבכי מגיע מכאן.‬
‫תיזהר.‬
‫אתה רואה משהו?‬
‫פארוק הודג'ה!‬ ‫-אברו, אל תיבהלי!‬
‫אברו, את בסדר?‬
‫כן. איפה הוא?‬
‫הוא עזב, אברו.‬
‫איפה הוא? הוא ניסה לנשוך אותי!‬
‫אברו, תירגעי. תראי, הוא עזב.‬
‫הוא הלך לשם?‬ ‫-את רואה? אין שם כלום. הוא עזב.‬
‫בוא, נחזור לאוטו.‬ ‫-בואי נסתלק מכאן.‬
‫לעזאזל, הפלתי את המצלמה.‬
‫היא נשברה?‬ ‫-לא, היא בסדר.‬
‫יופי. נחזור לאוטו!‬ ‫-כן.‬
‫בוא!‬
‫איך דבר כזה יכול לקרות‬ ‫למישהי שאוהבת חיות כמוני?‬
‫הלב שלי צנח לתחתונים.‬
‫אם זה מפריע לך, אכבה את הסיגריה.‬ ‫-זה לא העניין. פשוט מוזר שרופאה מעשנת.‬
‫בשנה השלישית של לימודי הרפואה‬
‫אחד המרצים הטיף לנו על נזקי העישון.‬
‫קראו לו סלים גורגן, והוא עישן כמו קטר.‬
‫של מי הקבר הזה?‬
‫אלה עצמות?‬
‫מוזר.‬
‫פארוק הודג'ה, אל תיכנס לשם. פארוק הודג'ה!‬
‫מה יש פה?‬
‫אלה עצמות.‬
‫זה סמל של הבונים החופשיים, לא?‬ ‫-כן, אבל יש לו עוד משמעות.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫נראה לי שאני יודע מה קרה פה.‬ ‫-מה?‬
‫בעבר, אם בעלי החיים בכפר‬ ‫החלו למות בהמוניהם ללא סיבה,‬
‫נהגו להקריב קורבנות ולטהר את האדמה בדם,‬
‫ולאחר מכן סידרו את העצמות כך.‬
‫איזה עץ משאלות מוזר.‬
‫תלויים עליו כל מיני דברים.‬
‫אלה מעיים?‬
‫הם נוגעים בי!‬
‫הם נכנסו לי לשיער.‬ ‫-רק רגע.‬
‫בית קברות, מאוזליאום...‬
‫קמע עצמות, סמלים...‬
‫מה העניין?‬
‫בואי, אברו. תכווני לכאן את האור.‬ ‫-מה?‬
‫בואי.‬
‫מה כתוב כאן?‬
‫שבע, אחת, שבע, חמש.‬
‫שבעים ואחת, שבעים וחמש.‬
‫-מישהו חרט את זה.‬
‫אין לדעת מה הייתה המשאלה.‬ ‫-יש עצי משאלות המוקדשים לרוע.‬
‫שטויות. מי מבזבז משאלה על רוע?‬
‫כשאדם ייחל למותו של אויב‬ ‫או של מישהו שקינא בו...‬
‫הוא צרר שערה, ציפורן או עצם‬ ‫בפיסת בד שעליה רשם את שם האדם המקולל‬
‫ותלה אותה על עץ. זו מסורת בת אלפי שנים.‬
‫הריח נורא.‬ ‫-זה מקום מרושע, גברת אברו.‬
‫את בסדר?‬
‫גברת אברו, את בסדר?‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫נחנקתי מהסירחון.‬
‫תכף אהיה בסדר.‬
‫תראה, כבשים!‬ ‫-אל תדרסי אותן.‬
‫טוב, אני עוצרת.‬
‫תראה את הקטנה המתוקה הזאת!‬
‫אחי!‬
‫הבהלתם את הכבשים שלי.‬
‫בסדר, עצרנו.‬ ‫-סליחה.‬
‫הלכנו לאיבוד. אתה יכול לעזור לנו?‬
‫לאן אתם נוסעים?‬
‫אנחנו מנסים להגיע לאשייז.‬
‫מה אתם מחפשים שם?‬ ‫-אתה מכיר את רפיקה דוראן?‬
‫לבעלה קראו בילאל דוראן. הוא נפטר.‬
‫בילאל דוראן מקיבלדרה.‬
‫כן, זה הוא.‬
‫הם עברו לא מזמן לאחוזה יוונית עתיקה.‬ ‫אתה מכיר את המקום?‬
‫אתם בכלל לא קרובים.‬
‫אם תסתובבו ותשובו על עקבותיכם,‬ ‫תתרחקו עוד יותר.‬
‫יודעים מה?‬
‫עדיף שתמשיכו ישר.‬ ‫-בסדר.‬
‫כשתגיעו לצומת, פנו שמאלה.‬
‫כשתראו את האורות, תדעו שאתם בכיוון הנכון.‬
‫תישארו בכביש הזה עד שתראו את הבית.‬
‫בסדר, תודה רבה.‬ ‫-בסדר?‬
‫תודה.‬ ‫-סעו לשלום.‬
‫אני מקווה שהוא נתן לנו הוראות נכונות.‬
‫הגענו לצומת ופניתי שמאלה, כמו שהוא אמר.‬ ‫-כן.‬
‫אה, הנה האורות. בסדר.‬ ‫-יופי, אנחנו בדרך הנכונה.‬
‫פארוק הודג'ה...‬ ‫-מה?‬
‫מה קורה שם?‬ ‫-מה?‬
‫מה הם עושים שם?‬
‫מי?‬
‫קח, תצלם אותם.‬ ‫-את מי?‬
‫המצלמה כבר פועלת. תזכור להדליק את הפנס.‬
‫מהר. אתה רואה?‬
‫איפה? אני לא רואה.‬ ‫-תסתכל.‬
‫יש איתו עוד מישהו?‬
‫שם?‬ ‫-כן.‬
‫אני רואה. רגע, זה...‬
‫רועה הצאן שפגשנו?‬
‫לא יכול להיות.‬ ‫-זה הוא.‬
‫הוא במרחק קילומטרים מכאן.‬ ‫-רגע. בסדר, עברנו אותם.‬
‫עברנו אותם, גברת אברו.‬
‫שיהיה.‬
‫משונה.‬
‫תמשיכי לנסוע, גברת אברו.‬
‫אנחנו תועים בדרך כבר שעות.‬
‫הלו? רפיקה?‬
‫אני ברחוב הזה עכשיו.‬
‫כן.‬
‫מסגד? אני רואה מסגד מימין.‬
‫בסדר, עברתי אותו.‬
‫בסדר, אני פונה ימינה.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר, הבנתי.‬
‫בסדר. נתראה בקרוב.‬
‫זהו? אנחנו בכיוון הנכון?‬ ‫-כן.‬
‫הנה.‬ ‫-אוטו לבן.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-הנה היא, תראי.‬
‫הנה היא.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫תראו אותה. כמה שאת יפה!‬
‫אחותי היקרה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום. ברוכים הבאים.‬
‫עבר זמן רב, אבל לא השתנית בכלל.‬
‫ברור שהשתניתי. תראי, השיער שלי האפיר.‬
‫די, רפיקה.‬
‫ד"ר אברו.‬ ‫-אסרה היקרה. מה שלומך?‬
‫בסדר. מה שלומך?‬
‫בסדר גמור. מי זאת?‬ ‫-הבת שלי.‬
‫באמת? שאלוהים יברך אותה. שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫תנשקי את היד של הדודה שלך.‬ ‫-איזו מתוקה!‬
‫מה שלום ההורים?‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫נדבר כשנגיע הביתה.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה פארוק הודג'ה, סיפרתי לך עליו.‬ ‫פארוק אקאט.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-שלום.‬
‫למה אנחנו עומדים בחוץ? בואו נלך הביתה.‬ ‫-בסדר.‬
‫הציוד שלנו באוטו. תיכנסו, נסיע אתכן הביתה.‬
‫בסדר. קדימה, בתי.‬ ‫-בואו.‬
‫בואו.‬
‫בסדר, הגענו.‬
‫זה המקום, רפיקה?‬ ‫-כן.‬
‫פארוק הודג'ה, אל תיעלב,‬ ‫אבל הבית הזה יפה יותר מהבית שלך.‬
‫נחמד מאוד. זה בית עתיק?‬ ‫-עתיק מאוד.‬
‫זה אחד הבתים הכי עתיקים והכי יפים באשייז.‬
‫אין ספק.‬
‫גם זה הבית שלנו.‬
‫אסרה, הבית ריק?‬
‫אבא שלה אהב את המקום הזה.‬
‫הוא עומד ריק מאז שנפטר.‬ ‫-אני מבינה.‬
‫שניכנס?‬ ‫-בסדר.‬
‫פארוק הודג'ה.‬
‫פארוק הודג'ה?‬
‫בוא, נוציא את החפצים שלנו מתא המטען.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב.‬ ‫-אברו, תני לנו לעזור.‬
‫בסדר.‬
‫תיכנסו.‬
‫בשם האל.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-אחותי, אני רוצה לחבק אותך שוב.‬
‫תחזיק את המצלמה לרגע?‬ ‫התגעגעתי אלייך כל כך!‬
‫הודג'ה, יברך אותך האל,‬ ‫תודה שבאת אלינו מרחוק.‬
‫אין בעד מה. אני מקווה שאצליח לעזור.‬
‫גברת אברו, המצלמה...‬ ‫-אני לוקחת אותה.‬
‫אסרה, אפשר לקבל כוס מים?‬
‫אין בעיה. הודג'ה, תרצה לשתות משהו?‬ ‫מים, יוגורט?‬
‫יוגורט קר, בבקשה.‬ ‫-בסדר.‬
‫נסעתם הרבה זמן?‬
‫רפיקה, אין לך מושג בכלל. הלכנו לאיבוד,‬
‫וכשביקשנו ממישהו הוראות, הוא התנפל עלינו.‬
‫אחר כך תקף אותנו כלב.‬ ‫-באמת? איפה?‬
‫איפשהו בשולי הכביש של הכפר.‬
‫המקומות האלה השתנו מאוד.‬
‫עזבת את הכפר בגיל צעיר.‬ ‫-כן, ושכחתי הכול.‬
‫בואי, פטמה. תראי.‬
‫האורחים הגיעו.‬ ‫-שלום.‬
‫זה פארוק הודג'ה.‬
‫דודה פטמה, את זוכרת את אברו?‬
‫אברו, תכבי את המצלמה!‬
‫פטמה, דיברנו על זה.‬
‫אמרתי לך לכבות את המצלמה!‬
‫דיברנו על זה. למה את מתנהגת ככה?‬
‫אל תתערבי. אמרתי לך לכבות אותה!‬ ‫-בסדר, רק רגע.‬
‫אני מכבה את המצלמה.‬ ‫פטמה, למה את כועסת כל כך?‬
‫למה את כאן?‬ ‫-אחותי, תירגעי.‬
‫למה שאירגע?‬
‫את לא מתביישת? את רופאה עכשיו,‬
‫אבל באת לכאן עם מצלמה ועם הודג'ה.‬
‫נכון, אני רופאה. אז למה את לא סומכת עליי?‬
‫צילמו את קוברה בבית החולים, לא?‬ ‫-זה היה בבית החולים.‬
‫בסדר, אבל גם הרופאים שם צילמו אותה.‬
‫ועכשיו אני אצלם אותה כרופאה וכחברה.‬ ‫אל תדאגי.‬
‫ילדה, מצבה בכי רע!‬
‫ככה לא תעזרי לה!‬ ‫-דודה פטמה.‬
‫לא אפגע בקוברה, בסדר?‬ ‫-"לא אפגע בקוברה", היא אומרת לי!‬
‫אז מה הוא עושה כאן?‬
‫פטמה! תסתמי את הפה!‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-אימא.‬
‫אימא!‬ ‫-בואו נירגע.‬
‫הבת שלי הייתה מאושפזת שנה שלמה,‬ ‫וכלום לא עזר!‬
‫נתנו לה זריקות ותרופות,‬
‫טיפלו בה בהלם חשמלי!‬
‫מה הבעיה שלך? על מה את מדברת?‬
‫למה את בוהה בי ככה?‬
‫אל תתערבי!‬ ‫-אימא!‬
‫תגידי לי, מצבה השתפר או החמיר?‬
‫אני אומרת לך, קוברה תהיה בסדר.‬
‫הבת שלי תחלים, את מבינה?‬
‫אל תתערבי בזה!‬ ‫-רפיקה, די! מספיק.‬
‫אם יקרה לה משהו, כולכם תהיו אשמים!‬
‫אתם מבינים?‬ ‫-גברת פטמה, אין סיבה לפחד.‬
‫אנחנו כאן בשם האל.‬
‫אם לא נוכל לעזור, נתפלל ונלך.‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר, הודג'ה?‬
‫שאלוהים יעשה לכם מה שירצה!‬
‫אסרה, תחזיקי את המצלמה.‬
‫רפיקה, תסתכלי עליי.‬
‫תירגעי. תנשמי נשימה עמוקה.‬
‫נרגעת? יופי. תקשיבי לי.‬
‫אם המצלמה עושה לך בעיות,‬ ‫אנסה למצוא פתרון אחר, בסדר?‬
‫זה בסדר, אל תתרגשי מהדודה שלי.‬ ‫היא תירגע בסוף.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫כן, ילדתי. עשי כל מה שאת יכולה.‬
‫עשי כל שביכולתך כדי לרפא את קוברה.‬
‫הפרופסורים יצפו בצילומים.‬
‫קוברה שלנו תחלים בסופו של דבר.‬
‫אציב את המצלמות, בסדר?‬
‫מהר, ילדתי, אל תתמהמהי. תציבי אותן.‬
‫בסדר.‬
‫תני לי אותה, אסרה.‬
‫אל תבכי.‬ ‫-מתוקה שלי.‬
‫אוי, אימא.‬
‫גברת אסרה.‬ ‫-כן, הודג'ה?‬
‫איפה קוברה?‬
‫למעלה. היא ישנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫התגעגעתי אליה מאוד. אני רוצה לראות אותה.‬ ‫-נעיר אותה.‬
‫לא צריך.‬
‫אל תעירו אותה. עדיף שנלך לכפר,‬
‫נחכה עד שתקום, ואז נדבר איתה.‬ ‫-בסדר, הודג'ה.‬
‫בינתיים נכין ארוחת ערב.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫לכי בזהירות, שלא תחליקי.‬ ‫-כן, הקרקע חלקלקה.‬
‫אני נראה כמו תייר, לא?‬ ‫-לא, דווקא מתאים לך, הודג'ה.‬
‫מתאים לי?‬ ‫-כן, נשבעת.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-תודה.‬
‫שמי אוסמן באייר, אני מוכתר הכפר.‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-תודה.‬
‫אני מקווה ששלומכם טוב.‬ ‫-כן. ושלומך?‬
‫תודה לאל, שלומי טוב.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫תבורכנה ידייך.‬
‫תיהנו מהתה.‬ ‫-דוד אוסמן,‬
‫תוכל לספר לי מה בדיוק קרה לקוברה?‬
‫נכנס בה שד, דוקטור.‬
‫במשפחה שלה היו צרות רבות.‬
‫אילו צרות, דוד אוסמן?‬
‫ראשיתו של הסיפור בכפר קיבלדרה, בתי.‬
‫הכפר מקולל ו...‬ ‫-עצור, אוסמן!‬
‫בסדר, תירגע.‬
‫למה יש לכם מצלמות?‬
‫סתם, אל תתעצבן.‬
‫אנחנו רק מדברים. שב.‬ ‫-באתם לצלם אותנו?‬
‫רק נשאל כמה שאלות ואז נלך, אל תדאג.‬ ‫-אל תסבכו בזה את הכפר שלנו.‬
‫לכפר שלנו אין קשר לתקריות האלה.‬
‫אסור לכם לצלם כאן.‬
‫תסתלקו!‬
‫תירגע.‬ ‫-עופו מכאן!‬
‫תסתלקו, בני זו...!‬ ‫-תירגע.‬
‫תסתלקו!‬ ‫-די, תירגע.‬
‫אלוהים!‬
‫כולם מתחרפנים‬ ‫כשהם שומעים את השם קיבלדרה.‬
‫אין לזה שום קשר לקיבלדרה.‬ ‫אמרתי לך, אנשים פה מוזרים.‬
‫ברור שיש קשר.‬
‫כבר מאוחר, קוברה בטח התעוררה.‬ ‫מהר, שלא נאחר לארוחה.‬
‫בואי.‬
‫הכלב הזה לא סותם!‬
‫זה בסדר, מתוקה.‬ ‫-הודג'ה?‬
‫אימא?‬
‫בואו נחזור על כל הפרטים.‬
‫הזכרת את טקס החינה.‬ ‫-כן, הודג'ה.‬
‫מה קרה באותו לילה?‬
‫אימא, להראות לו את הסרטון?‬
‫איזה סרטון, אסרה?‬
‫צילמנו את כל טקס החינה.‬
‫זה יהיה נהדר. נוכל לצפות בו?‬
‫ברור, אראה לכם אותו אחרי האוכל.‬
‫חייבים לצפות בסרטון, אסרה.‬ ‫-בסדר.‬
‫עצור לרגע את הסרטון,‬ ‫אני צריכה למקם את המצלמה.‬
‫בסדר, אפשר להמשיך.‬
‫"הלוואי שאבי ירכב על סוס ויבוא אליי‬
‫הלוואי שאימי תפליג בספינה ותבוא אליי‬
‫הלוואי שאחיי ידעו את הדרך ויבואו אליי‬
‫ידעו-נא גם הציפורים שבשמיים‬
‫אני מתגעגעת נורא לאימא‬
‫לאימא ולאבא‬
‫אני מתגעגעת לכפר שלי‬
‫ידעו-נא גם הציפורים שבשמיים‬
‫אני מתגעגעת נורא לאימא‬
‫לאימא ולאבא‬
‫אני מתגעגעת לכפר שלי"‬
‫קוברה, בואי.‬
‫בואי.‬
‫פארוק הודג'ה, אתה מבין מה היא אומרת?‬
‫זה מה שהיא אמרה.‬
‫איזו שפה זאת?‬ ‫-ארמית.‬
‫ישו דיבר ארמית עם השדים במדבר.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת שזו שפתו‬ ‫של שבט השדים ששנא את ישו יותר מכול.‬
‫ומה הפירוש כאן?‬
‫שבע.‬
‫אחת.‬
‫שבע.‬
‫חמש.‬
‫שבע, אחת, שבע, חמש.‬
‫זה המספר שהיה חרוט‬ ‫על עץ המשאלות המוזר, לא?‬
‫כן.‬
‫אתם מדברים על העץ מאחורי הכפר?‬
‫כן, רפיקה. למה את שואלת?‬
‫לילה אחד קוברה נעלמה מחדרה.‬ ‫חיפשנו אותה בכל מקום,‬
‫והתברר שהיא הלכה לשם מתוך שינה.‬
‫פארוק הודג'ה?‬
‫אפשר לראות את הבית מבחוץ?‬
‫ברור.‬ ‫-מה העניין?‬
‫רגע, חכה לי.‬
‫יש פה משהו...‬
‫יש משהו בתוך הבית.‬
‫קוברה.‬
‫אברו.‬
‫זו באמת את?‬
‫מתוקה שלי, את יפה כל כך.‬
‫קוברה יקירתי.‬
‫אני כאן כרופאה וכחברה שלך.‬
‫לקרוא לך ד"ר אברו?‬
‫לא, רק אברו.‬
‫ידעת שהיא רצתה להיות רופאה כבר מגיל צעיר?‬
‫ואת רצית להיות שוטרת.‬
‫שוטרת?‬ ‫-כן.‬
‫אפילו יש תמונה שלנו‬ ‫מחופשות לשוטרות, זוכרת?‬
‫ברור.‬
‫אימא, תוכלי למצוא אותה?‬ ‫-כמובן, בתי היקרה.‬
‫קוברה, אני רוצה שניגש ישר לעניין.‬
‫טקס החינה.‬
‫בבוקר החינה אמרת לאימא שלך‬ ‫שתמותי באותו יום.‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫מה קרה באותו לילה?‬
‫אני זוכרת ששמעתי קול.‬
‫איזה מין קול?‬ ‫-קול של אישה.‬
‫אישה? את בטוחה?‬ ‫-לחלוטין.‬
‫היא אמרה אותו דבר שוב ושוב.‬
‫מה היא אמרה?‬
‫"תהרגי אותו.‬
‫תהרגי אותו."‬
‫את ארוסך?‬
‫קראו לו ארדל.‬
‫את וארדל רבתם לפעמים?‬
‫לפעמים.‬
‫הוא היה אלים כלפייך או היכה אותך?‬
‫לא. היינו מאוהבים.‬
‫בסדר.‬ ‫-בלילה שהלכת לעץ המשאלות...‬
‫כשהלכתי מתוך שינה?‬
‫קוברה, שמעת קולות באותו לילה?‬
‫לא, אבל...‬
‫כשאני חושבת על הלילה ההוא,‬ ‫ארון מתים מופיע לנגד עיניי.‬
‫איזה מין ארון מתים?‬
‫ארון קר.‬
‫אני בפנים, ואני לא נושמת.‬
‫אני מרגישה שיד חונקת אותי.‬
‫ציפורניים ננעצות בבשרי.‬
‫אני רוצה לצעוק, אבל לא יכולה.‬
‫אני קוראת לעזרה...‬
‫אבל איש לא עוזר לי.‬
‫ואז אני מתה.‬
‫ו...‬
‫ו...?‬
‫ואז אני נולדת שוב כתינוקת.‬
‫תינוקת שבמצחה קבועה עין אחת?‬
‫כן.‬
‫אין לי פה, יש לי רק עין במצח.‬
‫בסדר, תירגעי.‬
‫תנשמי נשימה עמוקה. יופי.‬
‫זה נגמר.‬
‫נפסיק לצלם.‬
‫אחרי התקרית ההיא, עצרו את קוברה.‬
‫משפחת החתן הגישה תלונה במשטרה, כמובן.‬
‫השוטרים לא הרשו לנו לראות את קוברה.‬
‫ואז באו הרופאים,‬
‫ואשפזו אותה במחלקה סגורה.‬
‫הבת שלי הייתה שם שנתיים.‬ ‫-די, אימא.‬
‫עזבי את זה.‬ ‫-בסדר, תירגעי.‬
‫מתי בעלך נפטר?‬
‫בילאל?‬
‫הוא מת ביום שקוברה נולדה.‬
‫התקף לב?‬
‫הוא התמוטט, ויצא לו קצף מהפה.‬
‫אולי זה היה התקף אפילפסיה.‬ ‫מה היו תוצאות הנתיחה שלאחר המוות?‬
‫לא, הוא לא היה חולה.‬
‫אימא!‬ ‫-רפיקה! תירגעי.‬
‫בתי הייתה יפה מאוד בצעירותה.‬
‫היו לה עיניים ועור של מלאך.‬
‫עשיתי הכול למענה.‬
‫כולם קינאו בה.‬
‫קניתי קמעות הגנה, ערכתי טקס שפיכת עופרת.‬
‫כלום לא עזר.‬
‫תליתי חרוזים נגד עין הרע בכל פינה בבית.‬
‫אבל לא הצלחתי להגן עליה.‬ ‫-גברת רפיקה,‬
‫ברשותך, אני רוצה לזרוק‬ ‫את כל החרוזים נגד עין הרע.‬
‫למה? מה יש, הודג'ה?‬
‫חרוזים נגד עין הרע‬ ‫מעניקים כוח לשטן ולשדים.‬
‫אבל הם משמשים להגנה מפני עין הרע,‬ ‫זה מה שהחכמים אומרים.‬
‫אילו חכמים?‬
‫העין על החרוז היא עין השטן.‬
‫העין הבודדת היא סמלו של השטן מאז ימי בבל.‬
‫כשאת תולה חרוזים נגד עין הרע,‬ ‫את למעשה מבקשת עזרה מן השטן.‬
‫קחי.‬
‫ניקח גם את זה.‬
‫ואת זה.‬
‫ניקח גם את זה. בואי.‬
‫קוברה.‬
‫קחי את זה.‬
‫גם לי יש קמעות, הודג'ה.‬
‫הנה.‬ ‫-תני לי.‬
‫בסדר.‬
‫כל המצלמות האלה שלך?‬
‫לא, רק חלקן. השאר שייכות לאוניברסיטה.‬
‫את חייבת לצלם הכול?‬
‫אל תדאגי, לא אצלם כל הזמן.‬
‫תיפטרי מהן.‬ ‫-בסדר, הודג'ה.‬
‫מה הדחיפות? אי אפשר לעשות את זה מחר?‬
‫אין זמן. עכשיו שאנחנו כאן,‬ ‫השדים יהיו אגרסיביים יותר.‬
‫חייבים לפעול לפני שיקרה לה משהו.‬ ‫-כשדיברת עם קוברה,‬
‫הזכרת תינוק שבמצחו קבועה עין אחת.‬
‫כן. כל מי שנכנס בגופו שד‬ ‫רואה את החיזיון הזה.‬
‫למה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אולי נגלה יחד.‬
‫בסדר. אני עולה לחדר.‬
‫קוברה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫תראי...‬
‫אל תפחדי, בסדר?‬
‫חברתך הרופאה, אימא שלך, אחותך, דודה שלך...‬
‫כולנו כאן.‬
‫אם יש יצור שמטריד אותך...‬
‫שהוא יפחד, לא את.‬
‫נתפלל יחד לאלוהים ונבקש שיסיר ממך‬ ‫את הרעה הזאת.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫כבו את האור, בבקשה.‬
‫תפתחי את הידיים.‬
‫מה לעשות?‬
‫תשפשפי אותן בכל הכוח.‬
‫ככה?‬
‫קוברה.‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫בסדר. עצמתי.‬
‫עכשיו קרבי את כפות הידיים לפנים.‬
‫כמו בתפילה.‬
‫תשאפי לקרבך את ניחוח כפות הידיים.‬
‫מה זה?‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אלוהים, בורא שמיים וארץ,‬ ‫בורא גלויות ונסתרות,‬
‫הגן עלינו מפני הרוע.‬
‫הידיים שלי נשרפות!‬ ‫-אלוהים!‬
‫הגן על הנערה התמימה הזאת מפני זעם השדים!‬
‫רחם עליה!‬
‫הידיים שלי!‬ ‫-אלוהים, הגן עלינו בחסדך!‬
‫הגן עלינו!‬
‫אברו.‬
‫את רואה?‬ ‫-קוברה, מה עשית?‬
‫תורידי את החולצה.‬
‫הוא כאן.‬
‫הוא כאן. הוא בא.‬
‫אני מפחדת.‬
‫הוא כאן.‬
‫בתי!‬ ‫-תפסיקי.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫בואי, אראה לך משהו.‬
‫קוברה כתבה את זה על היד שלי, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫את רואה? אותה מילה מופיעה פה בספר.‬
‫מה הפירוש?‬
‫מראה.‬
‫מראה?‬
‫הספר הזה נכתב לפני אלף שנים,‬
‫אבל קוברה כתבה מילה זהה על היד שלי.‬
‫אבל מה החשיבות של המילה "מראה"?‬
‫שדים אורבים לבני האדם בתוך מראות.‬
‫תראי. זה בדיוק מה שכתוב פה.‬
‫"אם שד נכנס בגופו של אדם צעיר,‬
‫הוא שולח מסר בזו הלשון: מראה."‬
‫האם שד נכנס בגופה של בתי, הודג'ה?‬ ‫-ללא ספק, ומהסוג המסוכן ביותר.‬
‫אני צריך חדר ריק, שתי מראות ונרות, בסדר?‬ ‫-כן, הודג'ה.‬
‫אימא, אפשר להשתמש בבית השכן?‬
‫כמובן, בתי.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫פארוק הודג'ה, אני חושבת‬ ‫שהמראות הן רק תירוץ. אתה מושך זמן.‬
‫בכפר כיסית את האישה ברעלה שחורה,‬
‫והיא נרפאה ברגע שנכנסת מתחת לרעלה.‬
‫נכון.‬ ‫-למה זה לא קרה גם הפעם?‬
‫הפעם זה שונה.‬ ‫-באיזה מובן?‬
‫הלחש שהשתמשתי בו לא פעל.‬
‫למה?‬ ‫-כי בגופה של קוברה נכנס שד מסוכן מאוד.‬
‫הוא יצא מגופה רק אם ימות או יהרוג אותה.‬
‫זה שד מרושע וחסר רחמים!‬ ‫-שקט, שלא ישמעו אותך.‬
‫באנו לעזור, לא?‬
‫כן, אבל אם תוותר‬ ‫כשתבין שלא תצליח לעזור לה,‬
‫אימא של קוברה תסכים לאשפז אותה שוב.‬
‫אם ארגיש שאיני יכול לעזור, אוותר.‬
‫מבטיח?‬ ‫-מבטיח.‬
‫בסדר.‬
‫השעה 2:03.‬
‫אני ד"ר אברו קרדומן.‬
‫בזאת מסתיים חלקו הראשון של הדוח המצולם.‬
‫כפי שחשדתי בתחילה,‬
‫קוברה מפגינה תסמינים‬ ‫של הפרעת אישיות סכיזופרנית‬
‫בעקבות הפרעת שינה פאראסומנית‬ ‫וטראומה ביו-אלקטרית.‬
‫המטופלת ענתה לשאלות בצורה רציונלית‬ ‫בפגישה הראשונה שלנו,‬
‫אך ביטאה את אמונותיה המטפיזיות‬ ‫במהלך הטיפול של פארוק אקאט.‬
‫אני ממשיכה בחקר המקרה,‬ ‫והמטופלת נמצאת כעת בהשגחתי.‬
‫קוברה.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, ילדתי.‬ ‫-סליחה, לא התעוררתי.‬
‫ישנתי שינה עמוקה בזכות האוויר הצח.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תבורכנה ידייך. לא היית צריכה לטרוח!‬
‫בוקר טוב, פארוק הודג'ה.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫גברת אברו.‬
‫גברת אברו, את בסדר?‬ ‫-אברו, מה קרה?‬
‫מה יש?‬
‫מה קרה?‬ ‫-את בסדר?‬
‫אברו?‬
‫מה קרה?‬
‫מה זה?‬ ‫-אחותי, מה זה?‬
‫מאיפה זה הגיע?‬ ‫-מניין לי לדעת, אימא?‬
‫אל תסתכלי. מהר, תביאי לה מים.‬ ‫-בסדר, תירגעי.‬
‫תירגעי. תני לי את זה.‬
‫הודג'ה.‬ ‫-תני לי.‬
‫מהר, בתי!‬
‫מהר, בתי! רוצי!‬
‫תנגבי לה את הפה.‬ ‫-תני לי.‬
‫זה דם!‬
‫אלוהים!‬
‫תבורכי, אסרה.‬ ‫-בשמחה, אברו.‬
‫הודג'ה, בבקשה.‬ ‫-גברת אסרה, איפה המראות?‬
‫מוטב שנתחיל לפני רדת החשכה.‬ ‫-הכול כבר מוכן בבית.‬
‫נשתה קפה ונתחיל מייד. אסור לבזבז זמן.‬
‫בסדר, הודג'ה.‬ ‫-כמובן.‬
‫אל תדאגי, אני בסדר.‬
‫חדר המראות.‬
‫תיכנס, הודג'ה.‬
‫המראות נמצאות למעלה, הודג'ה.‬ ‫-בסדר.‬
‫לבוא איתך?‬ ‫-לא, חכי כאן.‬
‫גברת אברו.‬
‫פארוק הודג'ה עומד לזמן שד‬
‫לחדר המראות.‬
‫לטענתו, זו השיטה הטובה ביותר‬ ‫לתקשר עם שדים מאז ימי בבל.‬
‫גברת אברו, אפשר להתחיל?‬ ‫-בבקשה.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫גברת אברו.‬
‫אני נכנס מתחת לרעלה.‬
‫אם יש לך תלונות, תני לי את המצלמה.‬
‫אין בעיה, פארוק הודג'ה.‬ ‫אעביר לך את המצלמה.‬
‫אתה מוכן?‬
‫בבקשה.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫שד המראה,‬
‫השד המסתתר בכסות הלילה האפל,‬
‫הרוח הרעה האורבת מאחורי המראות.‬
‫התייצב לפניי...‬
‫והראה לי ממה אתה ניזון!‬
‫בשם אלוהים.‬
‫גברת אברו.‬ ‫-כן.‬
‫השד...‬
‫מאחורייך.‬
‫לא!‬
‫אל תזוזי.‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תסתובבי.‬
‫בסדר. מה לעשות?‬ ‫-בואי.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אסור לך...‬
‫להתקרב אלינו.‬
‫בסדר.‬
‫שד.‬
‫מה אתה רוצה מקוברה?‬
‫שד!‬
‫מה אתה רוצה מקוברה?‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫פארוק הודג'ה, אתה בסדר?‬
‫אברו, את בסדר?‬ ‫-הכול בסדר, אסרה.‬
‫אני בסדר. בואי הנה.‬
‫אני בסדר. פארוק הודג'ה, אתה בסדר?‬
‫מה זה? איך זה קרה?‬
‫כששואלים שדים שאלה, גברת אברו,‬
‫הם עונים בסמלים.‬
‫מה הפירוש, הודג'ה?‬
‫בתורת האלכימיה זהו הסמל לאבן-סבון,‬ ‫אבל במאגיה השחורה הסמל הזה מייצג את...‬
‫לחש השירותים.‬
‫לחש השירותים?‬
‫אימא.‬ ‫-מה?‬
‫מישהו הטיל עלינו כישוף?‬ ‫-אני לא יודעת. אין לי מושג.‬
‫הוא נקרא גם "לחש המוות".‬ ‫זה לחש מסוכן מאוד.‬
‫יש כאן שירותים שנוגעים באדמה‬ ‫וחשופים לאור השמש?‬
‫כן, בחצר האחורית.‬
‫החוצה!‬
‫בואו.‬
‫פארוק הודג'ה טוען שהשד שזימן‬ ‫צייר את הסמל הזה.‬
‫מה לעזאזל הוא עושה?‬
‫מה זה?‬ ‫-אלוהים אדירים!‬
‫מה זה?‬
‫מה זה, פארוק הודג'ה?‬ ‫-מה זה?‬
‫אלוהים, מי השאיר את זה שם?‬
‫זה בשר?‬
‫אל תבכי, אימא.‬
‫אלוהים!‬
‫מה זה?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫רפיקה, בבקשה, תנסי להירגע.‬
‫תראי את זה!‬
‫זה בסדר. אני בכלל לא...‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אימא, מה זה?‬
‫איזה גועל. זה מסריח נורא.‬
‫פארוק הודג'ה, אתה בסדר?‬
‫מה זה?‬
‫רפיקה.‬
‫הבת שלי...‬
‫מה זה?‬
‫זה...‬ ‫-מה קורה כאן?‬
‫אימא!‬
‫אני לא יכולה...‬
‫אלוהים!‬
‫מה זה, לכל הרוחות?‬
‫אלוהים!‬ ‫-תראי!‬
‫איך זה יכול להיות?‬
‫אימא!‬ ‫-מה זה?‬
‫אסרה, תחזיקי אותה.‬
‫פארוק הודג'ה, מה זה?‬
‫אלוהים הכול יכול!‬ ‫-מי שם את זה שם?‬
‫פארוק הודג'ה?‬
‫אסרה, תעזרי לו.‬ ‫-הודג'ה, אתה בסדר? הודג'ה!‬
‫פארוק הודג'ה, תיזהר!‬
‫בוא. בזהירות.‬ ‫-תיזהר, לאט-לאט.‬
‫צא אלינו. לאט-לאט.‬ ‫-בזהירות!‬
‫זהירות, לאט-לאט.‬
‫אסרה, תחזיקי אותו.‬ ‫-חכה. יופי, לאט-לאט.‬
‫בסדר.‬
‫כל הכבוד.‬ ‫-בוא, הודג'ה.‬
‫הבת שלי! מי עשה את זה?‬
‫אני לא יודעת. מי שם פה את הדברים האלה?‬
‫אלוהים! למה? איך עשו את זה?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫הבת המסכנה שלי!‬
‫פטמה, למה את לא אומרת כלום?‬
‫מי שם פה את הדברים האלה?‬
‫למה את שואלת אותי?‬
‫תחפשי תשובות בעבר שלך!‬
‫על מה את מדברת? למה הכוונה?‬
‫אם את יודעת משהו, דברי!‬ ‫-תסתכלי עליי!‬
‫מה?‬ ‫-רפיקה, די.‬
‫מה את אומרת?‬ ‫-די!‬
‫מספיק! מה אתן עושות?‬
‫תראו את הבלגן הזה! תראו את קוברה!‬
‫אחותי!‬
‫אסרה, תירגעי.‬ ‫-אחותי!‬
‫למה את מתנהגת ככה?‬ ‫בבקשה, אסרה, זה לא יפתור שום דבר.‬
‫אנחנו בבית המשפחה הישן של בילאל דוראן.‬
‫לפני זמן קצר מצאנו פריטים המשמשים לכישוף,‬
‫כגון קמעות, לחשים, בובות,‬ ‫קווצות שיער ואפילו איברים פנימיים‬
‫בתוך השירותים.‬
‫בעקבות זאת אני חושדת‬ ‫שאנשים נוספים מלבד פארוק אקאט‬
‫מעורבים בעניין,‬
‫אבל איני יודעת בוודאות.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫אנא ממך, הגן עליי‬
‫מפני חרון אפה של המכשפה‬ ‫שהטילה עלינו את הקללה הזאת.‬
‫מה זה, הודג'ה?‬
‫תראו, שפכו נוזל מקולל ורעיל‬
‫על המוח, הלב ואיברי המין.‬
‫תראי, רפיקה, זה השם שלך,‬
‫וזה השם של בעלך בילאל.‬
‫זה לחש שמפריד בין אוהבים או זוג נשוי?‬
‫לא.‬ ‫-אז מה זה?‬
‫קוראים לזה "סיחר-אי ג'נה".‬
‫כישוף עובר.‬
‫מה?‬
‫מטילים את הכישוף הזה על עובר ברחם אימו.‬
‫אתרגם לכן את הכתוב.‬
‫"התינוקת שלך תיוולד מקוללת.‬
‫בשרה יהיה טמא ודמה מורעל.‬
‫גורלה נחרץ.‬
‫מי ייתן ואביה ימות ביום לידתה.‬
‫שבועיים לאחר יום הולדתה ה-23‬
‫השדים האכזריים ביותר‬
‫ישתלטו על נשמתה."‬
‫קוברה הייתה בת 23 בטקס החינה.‬
‫רק רגע.‬
‫אתה טוען שקוברה קוללה בעודה ברחם אימה,‬
‫והקללה התגשמה כשמלאו לה 23, כן?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫למה דווקא בגיל 23?‬
‫קוברה!‬ ‫-בתי!‬
‫קוברה!‬ ‫-קוברה!‬
‫אימא...‬
‫הבת שלי!‬ ‫-הוא קורע את בשרי!‬
‫הוא קורע את בשרי!‬
‫אני גוססת!‬
‫חייבים לקחת אותה לבי"ח.‬ ‫-אסור לעצור בשלב הזה.‬
‫על איזה שלב אתה מדבר?‬
‫אין שום התקדמות.‬
‫הדבר הזה התחיל עוד לפני שנולדה.‬ ‫הלחשים שמצאנו בשירותים מוכיחים זאת!‬
‫בבקשה, אל תדבר על הניירות‬ ‫והדברים המגיעילים האלה!‬
‫תקשיב, מצבה החמיר.‬
‫כמעט סיימנו, דוקטור. אל תוותרי עכשיו.‬
‫פארוק הודג'ה...‬
‫קוברה סובלת מהפרעה סכיזופרנית,‬
‫ואנחנו יודעים איך לטפל בה.‬
‫כמו שטיפלו בה במשך שנתיים?‬
‫ייתכן שהאבחנה הייתה שגויה,‬ ‫ולכן לא הגיבה לטיפול.‬
‫בבקשה, תני לי לנסות.‬ ‫-לא, אי אפשר.‬
‫כבר מצאנו את הכישוף. כמעט סיימנו.‬
‫תזכרי למה צילמת הכול!‬
‫השגתי את מה שאני צריכה.‬ ‫-לא!‬
‫את רוצה להוכיח שאני שרלטן,‬ ‫אבל הפעם הקדמתי אותך בצעד אחד.‬
‫אם אתה מדבר על חדר המראות,‬
‫אני חושבת שהשתמשת בקטורת‬ ‫כדי לטשטש את הצילומים‬
‫וציירת את הסמל באבק בעצמך!‬
‫וגם שמתי את הקמעות בשירותים?‬
‫זו לא תחרות בין המדע והדת, די כבר!‬
‫גברת אברו...‬
‫אני, פארוק אקאט,‬
‫אם לא אצליח לרפא את קוברה,‬ ‫כל הטענות שלי יופרכו, ואת תנצחי.‬
‫זה מה שאת רוצה, לא?‬
‫למען קוברה.‬
‫למען החיים של חברתך.‬
‫תרשי לי לנסות.‬
‫בסדר, אבל זו הפעם האחרונה!‬
‫האחרונה!‬ ‫-בסדר.‬
‫מה שלום קוברה?‬ ‫-היא עדיין מבוהלת.‬
‫היא חוזרת ואומרת, "ראיתי אותו".‬
‫אסרה, החדר הזה קטן מדי.‬ ‫צריך חדר גדול יותר.‬
‫בסדר. יש אסם בכניסה לכפר. זה יתאים?‬
‫בואו נלך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אציב את המצלמה כאן.‬
‫אני צריכה לקבע אותה.‬
‫בסדר.‬
‫יופי, עכשיו רואים. נוח לך?‬ ‫-כן.‬
‫תיזהר, הכפתור הזה עוצר את ההקלטה.‬ ‫-בסדר.‬
‫פארוק אקאט עומד לבצע בשנית‬ ‫טקס גירוש שדים.‬
‫גברת רפיקה,‬
‫מוטב שתבואי הנה.‬
‫בשם אלוהים. ‬
‫קוברה.‬
‫השד עדיין כאן?‬
‫כן.‬
‫איפה בדיוק?‬
‫שם.‬
‫את יכולה לתאר לי מה את רואה?‬
‫שיער שחור ארוך.‬
‫זה גבר או אישה?‬
‫אישה.‬
‫מה שמה?‬
‫סארה.‬
‫סארה שומעת אותי?‬
‫כן.‬
‫את מי היא רוצה להרוג?‬
‫היא אומרת, "עין תחת עין".‬
‫שדה...‬
‫הלחשים כאן הזינו אותך במשך 24 שנים.‬
‫אני נשבע בשם המלך שלמה,‬
‫ששלט בכל השדים של מצרים, בבל וישראל,‬
‫ובשם אלוהיו,‬
‫אם לא תצאי מגופה של הנערה ברגע זה,‬
‫אשרוף אותך במקום המקולל הזה בעודך בחיים!‬
‫אמור לאלוהיך‬
‫שאיני מפחדת ממנו!‬
‫אני מזהיר אותך בפעם האחרונה.‬
‫אם לא תצאי מהגוף הזה...‬
‫תמותי.‬
‫היא מתה! השדה מתה!‬ ‫-די!‬
‫את בסדר?‬
‫קוברה!‬
‫היא מתה. השדה מתה.‬
‫ניצלת.‬
‫גברת רפיקה, הכול בסדר.‬ ‫-קוברה.‬
‫הבת שלך ניצלה.‬
‫קוברה, בתי היקרה!‬ ‫-בתך ניצלה.‬
‫אלוהים יברך אותך, הודג'ה.‬ ‫-אלוהים יברך את כולנו.‬
‫כבר שנים שמצבה של בתי לא היה טוב כל כך.‬
‫האם נוכל למצוא את האנשים שהטילו את הכישוף?‬
‫קוברה ניצלה, זה העיקר.‬
‫אל תדאגי. אלוהים יעניש אותם.‬
‫השעה 2:05.‬
‫פארוק אקאט הכניע את השדה סארה,‬
‫שלטענתו נכנסה בגופה של המטופלת.‬
‫לדבריו, הוא הרג אותה‬ ‫במהלך הטקס שערך לפני זמן קצר.‬
‫למרבה ההפתעה,‬ ‫לחץ הדם והדופק של קוברה דוראן התייצבו.‬
‫לפני ארבע שעות סבלה מבחילות, הקאות וחום,‬ ‫אך כעת התסמינים האלה נעלמו כלא היו.‬
‫המטופלת טוענת שלראשונה מזה שנים‬ ‫אינה מרגישה בנוכחות השד בגופה או בסביבתה,‬
‫והיא מרגישה בריאה.‬
‫מי לדעתך הטיל את הכישוף?‬
‫מישהו קרוב לבני המשפחה או מישהו שקינא בהם.‬
‫קל להטיל כישוף כזה?‬
‫את מכירה את המושג "דאבה"?‬ ‫-כן, אבל אני לא יודעת מה פירושו.‬
‫דאבה הוא סימן של אחרית הימים‬ ‫המוזכר בקוראן.‬
‫כתוב שהדאבה ייפרש על פני העולם כרשת‬
‫וייכנס לכל בית.‬
‫זה נשמע כמו האינטרנט, לא?‬
‫האינטרנט?‬
‫תקשיבי שוב.‬
‫הוא ייפרש על פני העולם כרשת,‬
‫וייכנס לכל בית.‬
‫המרשתת...‬
‫רשת האינטרנט.‬
‫הרשת שתיפרש על פני...‬ ‫-העולם.‬
‫אין מצב.‬
‫האינטרנט, גברת אברו,‬
‫הוא סימן מובהק של אחרית הימים.‬
‫האינטרנט אחראי‬ ‫לעלייה במספרן של תקריות הכישוף.‬
‫באינטרנט אפשר למצוא‬ ‫את לחשי השדים המסוכנים ביותר במאגיה השחורה‬
‫בלחיצה אחת על עכבר המחשב.‬
‫היש דבר מפחיד יותר מזה?‬
‫מי מעלה את הלחשים האלה לאינטרנט?‬
‫בני אדם או שדים.‬
‫איני יודע.‬ ‫-זו שיחה לפעם אחרת. אני הולכת לישון.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-שינה ערבה.‬
‫קוברה?‬
‫מה זה?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫לדעתי זו קוברה.‬ ‫-איך?‬
‫קוברה לא בחדרה!‬ ‫-אחותי, הירגעי.‬
‫בסדר, הירגעי.‬ ‫-איפה היא?‬
‫אימא, משהו קרה לדודה!‬
‫גברת פטמה!‬ ‫-אימא, תראי אותה! דודה!‬
‫דודה פטמה, מי עשה לך את זה?‬ ‫-גברת פטמה!‬
‫אזעיק אמבולנס.‬ ‫-כן, מהרי.‬
‫גברת רפיקה, הירגעי.‬
‫העץ. עץ המשאלות.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-איזה עץ?‬
‫עץ המשאלות.‬ ‫-מה?‬
‫היא בעץ המשאלות.‬ ‫-קוברה?‬
‫אברו, בואי ניסע!‬
‫קוברה!‬ ‫-זהירות, אל תיכנסי למעגל.‬
‫הבת שלי.‬
‫לא אמות לעולם!‬
‫גם אם תהרוג אותי אלף פעמים...‬
‫אקום לתחייה אלף פעמים!‬
‫הגוף הזה‬
‫יהיה שלי.‬
‫קוברה, לא!‬ ‫-קוברה!‬
‫מהר!‬
‫הכול בגללי!‬
‫בסדר.‬
‫הודג'ה, אתה לא בא איתנו. סגור את הדלת.‬ ‫-דוקטור, מה את עושה?‬
‫אל תקרא לי דוקטור.‬
‫הכול באשמתך. סגור את הדלת.‬ ‫-תירגעי.‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬ ‫-אתה שרלטן!‬
‫אמרתי לך שצריך לקחת אותה לבי"ח.‬ ‫סגור את הדלת!‬
‫משהו השתבש. זה לא היה אמור לקרות.‬
‫שתוק!‬
‫שרלטן!‬
‫קוברה בסדר.‬
‫היא בבית החולים.‬
‫איזה בית חולים?‬
‫גברת פטמה!‬
‫אתה ממשיך לצלם? אתה לא מתבייש?‬
‫אמשיך בצילומים‬ ‫עד שנפתור את העניין, גברת פטמה.‬
‫אבא של קוברה...‬ ‫-אחיך?‬
‫כן.‬
‫אתה יודע מדוע הוא מת?‬
‫מדוע?‬
‫כשקוברה נולדה...‬
‫היא הייתה תינוקת קטנטנה.‬
‫הודענו לאחי שהתינוקת נולדה.‬
‫הוא בא.‬
‫הוא התחיל לחנוק אותה בעריסה בשתי ידיו‬
‫וקרא לה "ילדת השטן".‬
‫דחפתי אותו.‬
‫והוא נפל.‬
‫קצף שחור יצא מפיו.‬
‫אישוניו התרחבו.‬
‫לשונו התנפחה.‬
‫אחי...‬
‫מת לנגד עיניי, הודג'ה.‬
‫מאז אני אכולת ספקות,‬
‫אני מתחרטת על שהצלתי את קוברה.‬
‫איני יודעת.‬
‫על ערש דוויי...‬
‫אחי אמר לי משהו.‬
‫סארה.‬
‫שמה של השדה.‬
‫אמור לי,‬ ‫איך אחי קנה את האחוזה הגדולה הזאת?‬
‫הוא היה איכר עני.‬
‫הוא קנה קרקעות ואחוזות.‬
‫מעולם לא סיפר לי מניין הכסף.‬
‫גברת פטמה...‬
‫אמרי לי, מי יכול לספר לי על קיבלדרה?‬
‫איליאס.‬
‫איליאס אלוגלו.‬
‫הוא היחיד שעדיין גר בקיבלדרה.‬
‫קיבלדרה.‬
‫מה עשית, בילאל דוראן?‬
‫במי פגעת?‬
‫שבעים ואחת, שבעים וחמש.‬
‫מה אתה?‬
‫הידאיית, שלום.‬
‫המספר הזה חוזר על עצמו שוב ושוב.‬
‫שבע, אחת, שבע, חמש.‬
‫אתה יודע מה פירושו?‬
‫רק רגע.‬
‫במאה ה-17 קמה כת מעורבת‬ ‫של נוצרים ומוסלמים.‬
‫אני חושב שהמספר הזה מופיע בתמונות‬ ‫בכתבי הכת, אבל איני בטוח.‬
‫אני יכול לראות את התמונות האלה?‬ ‫זה עניין של חיים ומוות.‬
‫בסדר, פארוק. אחפש ואשלח לך אותן.‬
‫בבקשה, העניין דחוף.‬ ‫-בסדר, אחפש.‬
‫תודה.‬
‫אלוהים!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן. ואת?‬
‫בסדר גמור. מה קרה?‬
‫אל תדאגי לי. מה שלום קוברה?‬
‫לא טוב. דיברתי עם הרופא שלה.‬
‫הודג'ה, סליחה שצעקתי עליך אתמול.‬ ‫הייתי בשוק.‬
‫לא נורא.‬ ‫-מה פתאום לא נורא?‬
‫תראה מה קרה לך, במה סיבכתי אותך.‬
‫אני לא יודעת למה באתי הנה.‬
‫האם חשבתי על טובתי או על טובתה של קוברה?‬
‫הודג'ה, אני מבולבלת.‬
‫היו לך כוונות טובות, אברו.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אני מחפש את הדרך לקיבלדרה.‬ ‫הבחור שנתן לי טרמפ אמר שהכפר מאחורי הגבעה.‬
‫קיבלדרה? מה תמצא שם? הכפר נהרס.‬
‫הפתרון נמצא בקיבלדרה, אברו.‬
‫גברת פטמה אמרה לי למצוא‬ ‫אדם בשם איליאס אלוגלו.‬
‫פארוק הודג'ה, זה נגמר! תוותר.‬
‫לא הצלחת, בסדר?‬
‫תוותר לפני שתסבך את המצב עוד יותר.‬
‫אפסיק רק כשזה ייגמר!‬ ‫-אלוהים!‬
‫קיבלדרה.‬
‫סוף סוף הגענו.‬
‫פעם גרו כאן בני אדם.‬
‫עכשיו שדים השתלטו על הכפר.‬
‫שדים גרים בחורבות האלה?‬
‫נחיה ונראה.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-מה יש?‬
‫מה?‬ ‫-תצלמי.‬
‫שוב?‬
‫שבע, אחת, שבע, חמש.‬
‫הודג'ה, המספר הזה‬ ‫הוא התעלומה היחידה שטרם פענחת.‬
‫תן לי את החצובה, שלא תפריע לך.‬
‫משונה.‬
‫מהו המקום הזה, אברו?‬
‫זה כפר גדול.‬
‫השאלה היא...‬
‫מדוע כל האנשים האלה נטשו את הכפר?‬
‫מדוע כולם עזבו את בתיהם?‬
‫אתה שואל אותי, פארוק הודג'ה?‬
‫כמובן. את וקוברה נולדתן בכפר הזה, לא?‬
‫אני חושבת שהקול מגיע משם.‬
‫תראה, הוא מגיע משם.‬
‫את לא זוכרת כלום מהכפר?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫סיבה, אברו. מוכרחה להיות סיבה.‬
‫יש סיבה לכך שכל האנשים עזבו את הכפר.‬
‫אז תחפש באינטרנט את הכפר קיבלדרה.‬ ‫תערוך חיפוש היסטורי.‬
‫תמצא בעיתונים‬ ‫הרבה סיפורים משונים על המקום הזה.‬
‫אילו סיפורים? ספרי לי.‬ ‫-כל תושבי הכפר שטופים באמונות טפלות.‬
‫הם עדיין מאמינים בזה, אינך מבין?‬ ‫הם ברחו משום שפחדו, זה הכול.‬
‫אמונות טפלות!‬
‫זה כל מה שאת יודעת, זה כל מה שאת אומרת.‬
‫אמונות טפלות!‬ ‫-אלוהים!‬
‫איליאס יאמר לנו אם אלה רק אמונות טפלות.‬
‫איך נמצא אותו? אנחנו מחפשים כבר שעה.‬
‫מניין לי לדעת? נחפש בית שדולק בו אור.‬
‫פארוק הודג'ה, עצור. אל תזוז.‬
‫יש עקרב על הקיר. אל תתקרב.‬
‫שוב אותו מספר, 7175.‬
‫נו, פארוק הודג'ה?‬ ‫-אמרתי לך, איני יודע מה הפירוש.‬
‫התקשרתי לחבר שמכיר את המספר הזה.‬
‫הוא ישלח לי תמונות.‬
‫נדע יותר כשהתמונות יגיעו, בסדר?‬
‫בסדר. אל תתעצבן.‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫מה?‬
‫משהו רץ מאחוריך.‬
‫עצור. אל תזוז.‬ ‫ראיתי אותו, הוא היה שחור לגמרי.‬
‫משהו שחור?‬ ‫-הוא רץ פנימה.‬
‫פארוק הודג'ה, אל תיכנס.‬ ‫זה כנראה כלב או חיה כלשהי.‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫אוף!‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫איפה היית? בדקתי בפנים, ולא היית שם.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן, הכול בסדר. אני כאן.‬
‫לאן הלכת? איפה היית?‬ ‫-תירגעי.‬
‫אני כאן. העפתי מבט מסביב, זה הכול.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן. בוא נמצא את הבית.‬
‫בסדר, בואי.‬
‫נלך לשם.‬ ‫-בסדר.‬
‫פארוק הודג'ה.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫אין סיכוי שמישהו גר בבית הזה.‬
‫בוא נלך.‬
‫מה זה?‬
‫בוא.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫גברת אברו!‬
‫כן?‬
‫מצאנו את הבית. הנה הוא.‬
‫חכה לי.‬
‫בואי.‬ ‫-ניכנס יחד.‬
‫איליאס אלוגלו?‬ ‫-כן.‬
‫מר איליאס, שמי אברו. אני פסיכיאטרית.‬
‫מייד אסביר לך מדוע באנו.‬ ‫תחילה, בנוגע למצלמות...‬
‫אין צורך, אני יודע מדוע באתם. בואו.‬
‫נדבר למעלה.‬
‫זה רועה הצאן שראינו בדרך?‬
‫כן.‬
‫תחלצו נעליים.‬ ‫-כמובן.‬
‫תיכנסו.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫אפשר לשים כאן את המצלמה?‬ ‫-כן.‬
‫אמור לי, איליאס,‬
‫מה קרה לאנשי קיבלדרה?‬
‫שני חוטאים המיטו קללה על הכפר כולו.‬
‫מי היו החוטאים?‬
‫בילאל דוראן...‬
‫ורמזי קרדומן.‬
‫רמזי קרדומן?‬ ‫-כן.‬
‫את מכירה אותו?‬
‫אבא שלי?‬ ‫-כן, אבא שלך.‬
‫לפני 24 שנים‬
‫בילאל, אבא של קוברה, ואביך רמזי‬
‫יצאו לחפש אוצר בעזרתה של ג'יניה.‬
‫ג'יניה?‬ ‫-שם נרדף לשדה. קראו לה סארה?‬
‫כן, סארה.‬
‫סארה היא בת לשבט שדים‬ ‫שיכולים להיכנס בגוף אנושי.‬
‫שבט זוזולה.‬
‫שבט של שדים מסוכנים מאוד‬ ‫שבכוחם לאתר אוצרות קבורים.‬
‫לאחר שבילאל ורמזי מצאו את האוצר...‬
‫כלומר, את הזהב.‬
‫הם החליטו להרוג את סארה.‬
‫איך?‬
‫סארה נכנסה בגוף אנושי,‬ ‫והם קברו אותה מתחת לעץ המקולל.‬
‫עץ המשאלות שמאחורי השביל?‬
‫כן.‬ ‫-רק רגע.‬
‫אמור לי, יש לך הוכחות‬ ‫לכך שדוד בילאל ואבי היו ציידי אוצרות?‬
‫איך לדעתך...‬
‫שני כפריים עניים התעשרו לפתע פתאום?‬
‫בילאל קנה לו אחוזה גדולה.‬
‫היה לו המון כסף בבנק.‬
‫אביך...‬
‫עבר לאיזמיר.‬
‫מעולם לא תהית איך קנה‬ ‫כל כך הרבה קרקעות ונכסים?‬
‫השדים שהרגו את דוד בילאל...‬
‫הם שייכים לשבט של סארה?‬
‫כן.‬
‫הם הרגו גם את אביך.‬
‫מר איליאס!‬
‫אבא שלי מת בתאונת דרכים.‬ ‫אין לו שום קשר לזה.‬
‫הודג'ה, השדים גרמו לתאונה.‬ ‫-שטויות!‬
‫תירגעי.‬ ‫-דוקטור!‬
‫הם הביאו אותך הנה.‬
‫עלייך להיזהר.‬
‫השנאה ותאוות הנקם של השדים‬ ‫אינה יודעת גבול.‬
‫הם רוצים לתת לסארה את הגוף של קוברה?‬
‫כן.‬
‫לכן לא הניחו לה להינשא.‬
‫הם יקימו לתחייה את סארה‬ ‫בגוף של נערה בתולה.‬
‫גלגול נשמות.‬
‫גלגול נשמות?‬
‫גלגול נשמות הוא אחד מכוחותיהם של השדים.‬
‫הם יכולים להעביר את כוח החיים שלהם‬ ‫למוחו של אדם אחר‬
‫ולמחות כליל את אישיותו של הגוף המארח.‬
‫גלגול נשמות...‬
‫הוא דיבוק!‬
‫כלומר, כשקוברה וסארה יהיו באותו גיל,‬ ‫הם יעבירו לקוברה את נשמתה של סארה‬
‫וייקחו אותה לעולמם.‬
‫כן.‬
‫תראו.‬
‫תביטו בתמונות.‬
‫אלוהים!‬
‫מה זה?‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫יסלח לי אלוהים.‬
‫תראו.‬
‫זה מה שקרה לתושבי קיבלדרה.‬
‫בילאל ורמזי...‬
‫אחרי שמצאו את האוצר ומכרו את הזהב,‬
‫נתנו חלק מהכסף לבני הכפר.‬
‫לכן כולם קוללו.‬
‫ילדיהם נולדו עם מומים,‬
‫והיכו בהם אין ספור אסונות.‬
‫אנשים השתגעו, התאבדו, ועוד ועוד!‬
‫תקשיבו...‬
‫לא סיפרתי את זה לאיש מלבדכם.‬
‫למה החלטת לספר לנו?‬
‫כי אני רוצה שהקללה תוסר.‬
‫איליאס, איך אתה יודע את כל זה?‬
‫אשתי סיפרה לי.‬
‫אשתך כאן?‬
‫אשתי אינה בת אנוש.‬
‫היא ג'יניה.‬
‫היא פה עכשיו, איליאס?‬
‫כן.‬
‫היא רואה אתכם.‬
‫אבל אתם אינכם רואים אותה.‬
‫מה שמה?‬ ‫-זהורייש.‬
‫היא מוסלמית?‬
‫מדוע זהורייש עוזרת לנו?‬
‫מדוע זהורייש עוזרת לכם?‬
‫בשם אלוהים.‬
‫זהורייש.‬
‫כוונותינו טובות.‬
‫איננו רוחשים כל רע לך או לבעלך.‬
‫אנחנו רוצים לעזור לקוברה, נערה חפה מפשע.‬
‫האם תעזרי לקוברה?‬
‫זהורייש?‬
‫מה פירוש המספר 7175?‬
‫עזרי לנו.‬
‫אלוהים!‬
‫בשם אלוהים.‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מה קרה?‬ ‫-זהורייש רוצה שתלכו.‬
‫אבל...‬ ‫-אל תתווכחו!‬
‫היא מפחדת ששדי זוזולה‬ ‫יענישו אותנו על שדיברנו איתכם.‬
‫למה?‬ ‫-כי הרגתם אחת מהם.‬
‫השדה שנכנסה בגופה של קוברה‬ ‫אמרה ששמה סארה.‬
‫זו לא הייתה סארה. היא אמרה זאת‬ ‫משום שהם רוצים שקוברה תהפוך לסארה.‬
‫סארה קבורה מתחת לעץ המקולל.‬ ‫-שנלך לעץ המקולל?‬
‫לכו! סיפרנו לכם הכול.‬
‫לכו לפני שתסכנו את עצמכם ואותנו.‬
‫מהר, בואי.‬ ‫-תסתלקו!‬
‫לכו!‬
‫אני לא מאמינה לשום מילה. אלה שטויות.‬
‫מספיק!‬ ‫-אלוהים!‬
‫איך נפתור את הדבר הזה?‬
‫מה זה? מה יש כאן?‬ ‫-בשם אלוהים.‬
‫מה זה? מה יש כאן?‬
‫אלוהים, זה דם!‬ ‫-אברו, תירגעי.‬
‫חשבתי שאין פה אף אחד.‬ ‫-תירגעי.‬
‫זו בדיחה? מי עשה את זה?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫אלוהים, האוטו!‬
‫כל האוטו מכוסה בדם!‬ ‫-אברו, תירגעי.‬
‫מי עשה את זה?‬ ‫-אברו, תיכנסי לאוטו. תירגעי!‬
‫הכול יהיה בסדר, אברו.‬
‫אברו, תירגעי. יהיה...‬
‫מה...‬
‫מה קורה כאן?‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫תיכנס לאוטו!‬
‫בשם אלוהים.‬
‫מהר!‬
‫תיכנס לאוטו!‬
‫סע!‬
‫איני מאמינה שאבא שלי היה מעורב בזה.‬
‫אני חושב שמוטב שנתפלל.‬
‫כל זה קרה כי סארה נרצחה?‬
‫תקשיבי, גברת אברו,‬
‫בספר כתוב שכדי להסיר קללה‬ ‫שהוטלה בעקבות רצח של ג'יניה חפה מפשע,‬
‫עלינו להוציא את גופתה מהקבר,‬
‫לעטוף אותה בתכריכים מקודשים‬ ‫ולקבור אותה במקום אחר.‬
‫לפי הסיפור, נוודים ערביים‬ ‫קברו במדבר את השדים שהרגו בטעות‬
‫כדי לחמוק מן הקללה הזאת.‬
‫אז ניסע לעץ המשאלות?‬
‫תחילה נעצור בעיר וניקח את חפירה ותכריכים.‬
‫גברת אברו!‬
‫מה?‬ ‫-מצאתי, גברת אברו!‬
‫תפתח את הכד?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה זה?‬
‫מה יש בפנים?‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫לאן אתה הולך? שנייה, אקח את המצלמה.‬ ‫-גברת אברו.‬
‫אל תצלמי את הקבורה של הג'יניה.‬ ‫-בסדר.‬
‫לעזור לך?‬
‫אין צורך.‬
‫מה קרה?‬
‫זה נגמר?‬
‫זה נגמר.‬
‫קברתי אותה.‬
‫מה זה?‬
‫תירגעי.‬
‫גברת אברו, תירגעי.‬
‫פארוק הודג'ה.‬
‫שבט השדים זוזולה.‬
‫השבתי לכם את גופתה של סארה.‬
‫אם אתם שומעים אותי,‬
‫סארה...‬
‫קבורה באדמה בגוף טהור.‬
‫הניחו לקוברה, היא חפה מפשע.‬
‫עשינו את המוטל עלינו.‬
‫התרחקו מגופה של הנערה!‬
‫זהו.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-זה נגמר.‬
‫הם עזבו.‬
‫אלוהים, אנא ברך את בתי בחיים שקטים.‬
‫אמן. כן יהי רצון.‬ ‫-אמן.‬
‫אימא, אל תגזימי.‬
‫לא קרה כלום.‬
‫אבל ארצה לדבר איתך כשאבוא לביקור.‬
‫כן.‬
‫בקשר לאבא.‬
‫לא עכשיו. נדבר כשאחזור.‬
‫בסדר.‬
‫נתראה. ביי.‬
‫אבא.‬
‫מה שלומה, רפיקה?‬
‫היא ישנה.‬
‫בסדר, לא אפריע לה.‬
‫אסרה.‬ ‫-כן?‬
‫איפה מינה?‬
‫עם סבתא שלה.‬
‫בסדר, יופי.‬
‫הדברים האלה מתרחשים כבר אלפי שנים.‬
‫אני ואת לא יכולים לשנות דבר בכוחות עצמנו.‬
‫אני כבר לא בטוחה בכלום, הודג'ה.‬
‫האמיני לי, עדיף כך מאשר להיות בטוחה בכול.‬
‫בכל אופן...‬
‫תודה על שיתוף הפעולה.‬
‫תודה על הסבלנות.‬
‫איליאס!‬ ‫-מה קרה?‬
‫האדם שדיברתם איתו. הוא התקשר לכאן.‬ ‫-למה? מה קרה?‬
‫הוא אמר שזה עניין של חיים ומוות‬ ‫וביקש שתבוא מייד.‬
‫הודג'ה, הוא אומר שאם לא תבוא, קוברה תמות.‬
‫בסדר, אל תדאגי. אסע לשם.‬
‫בבקשה, תישארי עם קוברה. אני מפחדת כל כך.‬
‫בבקשה.‬ ‫-זה בסדר, אני כאן.‬
‫אני נוסע.‬ ‫-בסדר. שבי, בבקשה.‬
‫פארוק הודג'ה! אל תשכח את המצלמה!‬
‫למה אין פה קליטה?‬
‫זה מציק לי מהבוקר.‬
‫מה זה?‬
‫מה קורה פה?‬
‫אלוהים!‬
‫מי שם את זה פה?‬
‫כפי שאתם רואים, מצאתי את דף הלחשים הזה‬
‫מוחבא בחזייה שלי.‬
‫איני יודעת מה הפירוש,‬
‫אבל מודבקות עליו תמונות שלי ושל קוברה.‬
‫אני יודעת מי עשה זאת או למה,‬ ‫אבל נראה שהדמות הזאת מטילה את מימיה,‬
‫ואני חושבת שזו אסלה.‬
‫איני יודעת אם יש קשר‬ ‫ללחש השירותים שראינו קודם.‬
‫אני מפחדת מאוד.‬
‫לכן החלטתי שמרגע זה ואילך‬ ‫אשתמש במצלמה הנסתרת הזאת.‬
‫כן.‬
‫מה קורה כאן? משהו קורה.‬
‫הלו, הידאיית?‬ ‫-שלום, פארוק.‬
‫ראית את התמונות ששלחתי לך‬ ‫בנוגע למספר 7175?‬
‫קיבלתי את התמונות והורדתי אותן למחשב.‬
‫הבנת מה פירוש המספר?‬ ‫-תסתכל עליהן עכשיו.‬
‫רגע, אני באוטו. אני עוצר בצד.‬
‫אני מסתכל על אחת התמונות.‬
‫זו תמונה מהכתבים של הכת המוסלמית-נוצרית.‬
‫אני יודע. תמשיך.‬
‫פארוק, המספר 7175 הוא קוד בן 2,000 שנה.‬
‫בסדר, תסביר לי.‬
‫כידוע לך, הנוצרים טוענים שישו מת על הצלב,‬
‫ואולם לפי האסלאם, ישו לא נצלב.‬
‫כן, זה מוזכר בקוראן,‬ ‫בסורת א-נסאא, פסוק 157.‬
‫ישו לא מת על הצלב. תמשיך.‬
‫תכתוב את המספר 7175 על חתיכת נייר.‬
‫חתיכת נייר...‬
‫כתבתי.‬
‫ועכשיו תכתוב את אותו מספר בספרות ערביות.‬
‫מה כתוב?‬
‫Vivo.‬ ‫-זו מילה בלטינית שפירושה "אני חי".‬
‫בדיוק כמו שכתוב בקוראן.‬
‫חברי כת 7175 לא האמינו שישו מת ונצלב,‬
‫וזה מה שהם אמרו.‬
‫אני מצטט:‬
‫"רוחות מקוללות שזעקו מהגיהינום מול הצלב,‬
‫השבח לאל, לא ניקבתן את גולגולתו של ישו‬ ‫במסמרות הגיהינום,‬
‫וציפורניכן הטמאות לא נגעו בעורו.‬
‫אנוכי, האל, לא הפקרתי את נשמתו הטהורה ‬ ‫לנשמותיכן המקוללות.‬
‫ישו, בני אהובי ומשרתי, נמצא לצדי.‬
‫דעו זאת והשמיעו את הבשורה ברבים:‬ ‫ישו בן מרים אינו מת. הוא חי.‬
‫ויאמר ישו:‬
‫Vivo."‬
‫חברי הכת, שהאמינו שישו עודנו בחיים,‬
‫הפכו את המילה VIVO לקוד.‬ ‫זה פירושו של המספר 7175, פארוק.‬
‫נחזור לעניינך.‬
‫כאשר בני אדם קוברים שד בעודו בחיים,‬
‫השד מודיע לשדים אחרים שאינו מת‬ ‫באמצעות הקוד הזה.‬
‫פארוק?‬
‫-סארה.‬
‫הג'יניה.‬
‫היא לא מתה?‬
‫"אם מוציאים שד מת מקברו,‬
‫הקללה מוסרת.‬
‫אם מוציאים שד חי מקברו,‬
‫הקללה...‬
‫מתחזקת."‬
‫סארה...‬
‫נקברה בעודה בחיים.‬
‫הם כלאו אותה בעץ המקולל.‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים, מה עשיתי?‬
‫מה עשית?‬
‫איליאס.‬
‫איליאס, מה קרה?‬
‫איפה הרופאה?‬
‫קוברה!‬
‫קוברה, מה קרה לך?‬
‫קוברה!‬
‫מה קרה, איליאס?‬
‫האימא והבת תכננו הכול.‬
‫הן ייתנו לסארה את הגוף של הרופאה‬ ‫כתחליף לקוברה!‬
‫למה יצאת מהבית?‬
‫התקשרת אליי.‬ ‫-איך יכולתי להתקשר?‬
‫אין לי טלפון. איך יכולתי להתקשר?‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫שבט זוזולה הרג את אשתי.‬
‫הם כאן, הודג'ה.‬
‫הם בכל מקום.‬
‫איליאס!‬
‫איחרת את המועד, הודג'ה.‬ ‫-מה קרה?‬
‫איחרת את המועד!‬ ‫-איליאס!‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אברו?‬
‫בשם אלוהים.‬
‫אל אלוהים!‬
‫אברו?‬
‫אברו!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אלוהים!‬
‫אל אלוהים!‬
‫אברו!‬
‫הן לקחו את אברו.‬
‫גוף חלופי.‬
‫הן ייתנו את אברו לסארה.‬
‫קיבלדרה!‬
‫אברו!‬
‫אלוהים!‬
‫רפיקה?‬
‫אסרה?‬
‫אינכן מפחדות מן האל?‬
‫אין בכן פחד מפני האל?‬
‫הנביא יוסף בתחתית הבור...‬
‫אלוהים.‬
‫יוסף.‬
‫אברו.‬
‫אברו, תפקחי את העיניים.‬
‫רפיקה.‬
‫למה?‬
‫מה עשיתי לך?‬
‫את צודקת.‬
‫לא עשית כלום, אברו.‬
‫אבא שלך אשם.‬
‫רמזי, אבא שלך.‬
‫הוא חיפש אוצרות במשך שנים.‬
‫הוא רדף אחרי הכסף.‬
‫ומלבד זאת...‬
‫השדים רדפו את בתי בגלל אבא שלך.‬
‫הוא התעשר, צבר כסף ונכסים.‬
‫הוא לקח אותך מן הכפר‬ ‫והציל אותך ואת משפחתך.‬
‫בתי נשארה כאן וסבלה.‬
‫הבת שלי סבלה במשך שנים.‬
‫לא עוד.‬
‫עכשיו תורך לסבול.‬
‫את מבינה?‬
‫אקח את בתי ואעזוב את המקום הזה.‬
‫מעתה ואילך, סארה תיזון מנשמתך.‬
‫היא תחזיק בך כבת ערובה.‬
‫עכשיו זו הבעיה שלך.‬
‫הבת שלי ניצלה, את מבינה?‬
‫מספיק.‬
‫את זכית לחיות את חייך, אברו.‬
‫עכשיו תורנו.‬
‫אחותי ואני נמצה את החיים עד תום.‬
‫אסרה.‬
‫רפיקה!‬
‫אסרה!‬
‫תוציאו אותי מפה!‬
‫רפיקה!‬
‫מה עשיתי לכן?‬
‫איך אצא מכאן?‬
‫רפיקה!‬
‫אני לא נושמת!‬
‫תירגעי. אני חייבת לצאת מכאן.‬
‫אני חייבת לצאת.‬
‫איך אצא מכאן? שחררו אותי!‬
‫אלוהים, איך אצא מכאן?‬
‫פארוק הודג'ה!‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! אלוהים, עזור לי!‬
‫בבקשה, אלוהים! עזור לי!‬
‫אלוהים! בבקשה, עזוב אותי!‬
‫מה...‬
‫בבקשה, עזוב אותי!‬
‫- בני הכפר חילצו‬ ‫את פארוק אקאט הודג'ה מן הבאר -‬
‫- כשהוא פצוע באורח קשה -‬
‫- הפציעות בראשו גרמו לו לאבד את זיכרונו -‬
‫- כיום מקום הימצאו‬ ‫ידוע אך ורק לבני משפחתו -‬
‫- רפיקה, אסרה וקוברה דוראן נעלמו ללא זכר -‬
‫- המשטרה עדיין מחפשת אותן -‬
‫- בחקירה התגלה כי הן מכרו‬ ‫את כל רכושן זמן קצר לפני התקרית... -‬
‫- הרשויות טרם פרסמו דוח רשמי -‬
‫- בנוגע לגורלה של ד"ר אברו קרדומן -‬
‫- אימה ונציגי האוניברסיטה‬ ‫מסרבים בתוקף לדבר על התקרית -‬
‫- סרט זה נעשה בהשראת אירועים אמיתיים -‬