Lad opp, damer!
Der!
Vi er inne.
Ms. Goines, det burde være en prosesseringsterminal
der de beregner fragmentering.
Skjønner. Kommunikasjon? Nei. Prosessering!
Prosesserer.
Fant den! Henter ut primærkoden nå.
Vi er avskåret!
Vi har en annen vei!
Tilbake den veien vi kom.
Det vil ta oss en time. Da er alt dette over.
Faen!
Her kommer de!
Slipp dem!
Kom igjen. Kom igjen!
James.
Tilbake!
James.
Vel, det var en rask tur.
Cassie?
Jones?
Det er for mange. Vi sitter fast!
Jones, Cole er i trøbbel. Han trenger Døtrene.
Cole. Jeg trenger mer ammunisjon!
Jones!
Jones?
Katarina?
Kom inn, kommando, dette er seksjon fire sikret.
Vi har maskinen.
Katarina.
Den triste virkeligheten er at det bare kan defineres
av hvor lenge det ikke varer.
Vær så snill, kom igjen.
Vær så snill. Kom igjen.
Fremad!
Max?
"Og jeg kommer tilbake til deg nå når tidevannet snur!"
Fy faen.
Radio Egg. Jeg vil be om en sang.
Mottatt, kylling!
- Ja! - Hva gjør du?
God morgen, Titan!
Dette er J.H. Bond fra W.K.R.P. i 2043.
Jeg rocker tidsstrømmen fra morgen til kveld, fra f. - Kr. til e. Kr.!
Denne går til Tired in Titan,
Olivia Kirschners søvnige, søte toner.
Hun har lyttet lenge, men er Vitne for første gang.
Med et ansikt for radio og en stemme for NPR.
Overraskelse, hurpe!
Hei, hei, hei, hei!
Kan du ta turen til meg, Alene nå...
Tidens tann kan skille oss ad.
Når lys fyller opp hjertet ditt, baby.
Du må ikke glemme meg.
Nei, nei, nei, nei!
Du må ikke glemme meg.
Jeg sier...
ÅR 2043
Trodde ikke Døtrene kom så langt øst.
Hva vil du?
En hær.
Du sa til Max at vi er gamle venner.
Det blir vi. En dag.
Sier du det?
Jeg respekterer handelen mellom våre to leire.
Det er bra saker.
Døtrene går gjennom, jeg bryr meg ikke.
Men her er du, den gamle sigøyneren.
Vil du spå fremtiden min?
Røpealarm, Teddy. Du har ingen.
Så du vet noen ting om meg. Familiegreiene mine, Wilsons sykdom.
Vi har en kniv som ser lik ut.
- Det er den samme. - Nei.
Vitner? Budbringere?
Tidsreise.
Det er noe Twilight Zone-tull.
Jeg er for gammel for dette.
Hva i helvete er det?
Den delen der vi løper.
Hva er dette?
En siste sjanse for deg og meg til å redde verden.
Den gamle damen sa vi ville ende opp på samme lag.
At jeg burde legge gamle forretninger bak meg.
Hun snakket åpenbart sant, vel, faen.
Se på dette.
Men dere to.
Hvorfor skulle jeg ikke bare slippe dere her?
Fordi vi er West 7.
Det har vi alltid vært.
Vi rir eller dør.
Vi må ødelegge et kraftverk.
Det er nederst i tårnet der borte.
Kan være den eneste måten å stanse apokalypsen.
Vil du sprenge noe?
- Vis vei. - Kom igjen.
Kom igjen, gutter.
Må redde verden.
Det er gjort.
Har det.
- Vi må dra. kom igjen. - Ok. Hei!
Jones, vi prosesserte koden. Vi er på vei tilbake.
Cole, hvor er du?
Vi er på vei til kraftstasjonen, men hvis vi ikke rekker det
Vi må ha en reserveplan.
Jennifer og jeg går til kontrollene.
- Cassie. - Vi skal være forsiktige. Ta denne.
Cassie?
Klarte dere det?
Cassie. Går det bra?
Vi må skyte kjernen.
Vi må skynde oss.
Ja, og vi blir nok drept.
Kom igjen.
Jeg misunner deg, Cassandra.
Jeg har aldri elsket noe.
Rødskogen har alltid vært for meg, aldri for noen andre.
Men du? Du trenger den mer enn meg.
Alt jeg har gjort er Vitne,
men du, frem til nå, har du levd.
Du tok vennene mine.
Familien min!
Skyt kjernen!
Sønnen min.
Vi slipper opp for tid!
Sekvensen er nesten ferdig!
Kom igjen! Kom igjen!
Ser du den?
Skogen?
Den er nesten her.
Kom igjen!
Nei.
Du er for sen. Den har tatt all kraften den trenger.
Nå må vi bare vente til tidenes ende.
Snart vil du og han være i det huset for alltid.
Jeg vet det er ditt perfekte øyeblikk.
Nei.
Dette er det.
Hei!
Tårnet fortsetter!
Cassie. Er du der?
Jeg er her. Jeg er ved spakene.
Gudskjelov.
Avslutt det.
James?
Beklager.
Cassie!
Cassie, vær så snill!
Du kan avslutte dette.
Vi kan ha en evighet.
Så ikke
Du og jeg.
Vi kan dra, vi kan gjemme oss i det huset for alltid.
Vi kan oppdra en sønn som aldri dør.
Vi kan ha alt, til det ikke betyr noe, for det tar aldri slutt.
Vi vil være sammen for alltid,
til vi ikke husker hvordan det føles å finne hverandre igjen.
Etter en time. Ett minutt. Et sekund fra hverandre.
Jeg blir med deg, Cassie.
Vi kan ha for alltid.
Eller vi kan ha nå.
Med en slutt som gjør det ekte.
Vær så snill.
Gi oss en slutt.
Titan er vår.
ÅR 894
Det er noe med øynene.
Blodet hennes inneholder en sovende form av kalaviruset.
Du er en Djinn.
Inni det gamle kjøttet er det et århundregammelt virus.
Jeg var en ting i en eske.
For å sikre slutten, må vi bevare begynnelsen.
Hver og en av oss har spilt en rolle i å få James til sitt siste øyeblikk.
Vi må bevare det som er igjen av årsakssammenheng,
ellers vil ingenting ha vært til nytte.
Det betyr at for hver av dere
må dere tilbake til deres opprinnelsestidslinje for å fortsette.
Det var rart.
Det kommer til å bli mye rarere.
Deacon.
Hei.
Jeg kjenner deg.
Fra TV. Du er legen fra CDC.
Du er en god mann.
Har det fortsatt.
Hva nå? Har jeg en syklus til hva?
Du og jeg har mye å gjøre.
Jeg skal lede deg gjennom det.
Greit.
- Det blir litt av en opptreden. - Ja.
Se, du skjøt meg.
- Beklager. - Du skjøt meg.
Nei, jeg beklager.
Jeg tilga deg.
Bare sørg for at sikringen er på.
Så dette er belønningen min for alt dette?
Jeg blir skutt.
Med min flaks bommer du nok
og ødelegger alt.
- Jeg vil bare si - Nei.
Ikke.
Jeg vil ikke kaste bort avskjeden min på deg.
Jeg vil spare det til den som trenger det.
Men vi gjorde det rette, ikke sant?
Til slutt.
Ja.
Vi gjorde det riktig, bror.
Vi ses snart.
Ms. Goines?
Døtrene,
datteren min blir eksepsjonelt heldig.
Hannah var
Blir en fantastisk kvinne.
På grunn av deg.
Skuespilleren sier ikke "ha det" til publikum.
Bare "god natt".
Og så våkner hun og gjør det igjen.
Vi ses, gamle jente.
Du vil like dette.
Jeg husker første kvelden vi møttes,
jeg ventet i bilen din,
jeg så deg gå over parkeringsplassen, på telefonen, med et smil.
Jeg var allerede forelsket i deg.
Jeg tenkte at jeg kom til å ødelegge livet hennes.
Nei. Det gjorde du ikke.
Og nå får jeg gi det tilbake til deg.
Du vil bli lege igjen.
Du vil kunne stå i solen.
Du trenger ikke å se deg over skulderen lenger.
Du vet, du og jeg? Vi fikk ikke mye tid.
Men vi levde et helt liv sammen.
Jeg elsker deg.
Greit.
Jeg er dr. Cassandra Railly fra Maryland CDC.
Vi jobber med å begrense kalaviruset
på CDC-stasjonen i Baltimore.
Jones, hvis du kan høre meg, begynner pesten med Leland Goines,
sikkerhetsbetegnelse, Frost.
Men vi er de sanne arkitektene bak pesten.
Hæren til de tolv apene, de holder øye med meg.
Jeg slipper opp for tid.
Svaret er blant dere.
Vær så snill, Cole. Husk
at døden kan omgjøres.
Kjærlighet, kan ikke.
Jeg trodde du sa du var ferdig med den tingen.
Jeg er det nå.
Titan sitt system har behandlet koden.
Maskinen vår er klar.
Hva med en røyk til?
Greit?
Du vet
Jeg har alltid ment å spørre deg, hvor fikk du disse tingene fra?
På Raritan plantet jeg tobakk
på baksiden ved siden av agurkene.
James.
Takk.
Du ga et løfte, som du holdt,
om at vi skulle se slutten sammen.
Og det har vi.
Jeg tror ikke jeg har
fortalt deg hva du betyr for meg.
Jeg
Jeg hadde to mødre.
Jeg er glad for at du er her med meg, på slutten.
Start fragmenteringssekvensen.
ÅR 2013
Det har aldri handlet om hvis, det har alltid vært når.
Når vi står overfor neste epidemi, eller neste pandemi.
I Aten, 430 f. - Kr., tyfus.
Tusen år senere herjer Justin-pesten i Østromerriket.
På 1300-tallet ødelegger svartedauden det meste av Europa.
Gammel historie, ikke sant?
Ikke akkurat.
Dr. Railly.
Jeg begynner kanskje å få teken på dette.
Men jeg måtte presse meg gjennom det.
Jeg føler meg litt ute av det i dag. Det er noe jeg glemte å gjøre.
Eller noe jeg skal gjøre.
Jeg vet ikke. Sikkert bare trøtt.
Jeg drar hjem og legger meg. Vi får se hvordan det går i
La meg ringe deg tilbake.
Beklager, frue. Jeg har ingenting.
Nei, det må det være.
Det er ingen James Cole. Noe sted.
607.
Suite 607, det er en permanent bolig
Ja. De sluttet å selge de rommene på 1940-tallet.
RESEPSJON
Frue?
Du kommer deg ikke tilbake til et sted du aldri har vært,
kan ikke reise i tid, bortsett fra sekund for sekund.
Og hvis det finnes en fremtid,
er det på grunn av deg.
På grunn av dem.
Familien jeg elsket, men aldri kjente.
MARKRIDGE-ARVING SKAPER ENHJØRNING BIOLOGIENE SPØR: "HVORFOR?"
I denne fremtiden har de fleste aldri møttes, men noen var ment å gjøre det.
Geniale hjerner som tilbringer dagen med enkle rutiner.
Og hvis du tror på skjebnen,
tror du kanskje at sønner er skjebnen til fedrene sine.
Og brødre til brødrene sine.
Vi endret noen, og noen ikke i det hele tatt.
Noen levde bare for hverandre.
For barna sine.
Én gang, i et annet liv reddet vi syv milliarder.
Men i dette livet er jeg glad for å redde én av gangen.
Lav dose antibiotika.
Og hun klarer seg fint.
Og på slutten av hver natt,
av en grunn jeg ikke husker helt
er det en ting jeg sier til solnedgangen,
et håp jeg sier høyt.
Ses snart.
Det er ikke himmelen.
Bare øyene.
Jennifer?
Hei, Oterøyne.
Er dette ekte?
Feil spørsmål.
Hva har jeg alltid sagt om avslutninger?
Den rette
Er den du velger.
Men noen ganger er det den noen andre velger for deg.
Det kan komme en dag når ett liv for syv milliarder er for mye.
Tenk på dette, da. Uansett hva.
Redd den ene.
Jeg trodde du sa du var ferdig med den tingen.
Jeg er det nå.
Jones.
Hun fjernet deg fra tidslinjen.
Primærkode initiert.
Med én liten redigering av årsakssammenhengen.
Denne deg, den siste deg
sørget hun for at tiden spyttet ut et sted.
Hva er vitsen med uskrevne lover i universet om du ikke kan bryte én?
Hva med risikoen? Hva med å manipulere tiden?
Tiden vet.
Men den vet også at den skylder deg en tjeneste.
Lever jeg?
Du lever.
Du var aldri gal.
Du var den beste av oss alle.
Hils henne fra meg.
Hvor er du nå?
Et trygt sted? Varmt?
Ved siden av noen du elsker?
En dag vil alt det være borte.
Tiden går som den er ment å gjøre.
Alt som betyr noe er nå.
Lykkelig alle sine dager.
Tekst: Mari Tufte Juvik