Hei. Jeg kommer fra et sted utenfor muren, -
- der vi har så godt som knust hverandre.
Vi opprettet byen deres som et eksperiment.
Bare sånn kan vi gjenvinne menneskeligheten vi har mistet.
Vi grunnla fraksjonene for å skape fred.
Men vi tror at noen av dere vil overskride disse fraksjonene.
Det er divergentene. De er eksperimentets sanne formål.
De er avgjørende for at menneskeheten skal overleve.
Hvis dere ser dette nå, er minst en av dere bevis på -
- at eksperiment vårt har lykkes.
Dere skal nå ut av isolasjonen og forene dere med oss igjen.
Porten stenges nå, etter Evelyns ordre.
Vi har latt dere tro at dere var de siste av oss. Men det er dere ikke.
Menneskeheten venter dere full av håp, bak muren.
Vi er nesten oppe.
Jeg er rett bak deg.
- Har du høydeskrekk? - Nei. Hvem har sagt det?
Noen ganger, når jeg ser ut forbi muren, kan jeg se noe der ute.
- Kan du? - Nei. Det kan jeg ikke.
- Kanskje du skal se bedre etter. - Jeg ser.
Jeg ser bare ikke det samme som deg.
Når det er rett for nesen på deg, ser du det.
Skal vi virkelig gjøre dette?
Ja.
Borgere i Chicago.
Jeg vet dere gjerne vil vite hva som er utenfor muren, -
- men muren beskytter oss.
Husk at det var byens fedre som inndelte oss i fraksjoner.
Til vi vet hvorfor de ville det, skal muren forbli stengt.
Jeanine er død. I dag begynner saken mot hennes medskyldige.
Hun stiller forræderne for retten og stenger porten.
- Hun gjør samme feil som Jeanine. - Jeg må snakke med henne.
Jeg tror jeg kan snakke henne til fornuft ennå.
- Men det endrer vel ikke noe? - Nei.
Du må skaffe meg noe.
Hva med sola og månen, når jeg først er i gang?
- Jeg vet jeg krever mye. - Det er umulig. Jeg får det til.
- Mine damer, får jeg bli med? - Kutt ut, Peter.
Ikke så fiendtlig. Her er det ingen fraksjoner. Vi kan vel være venner.
Tris. Du skulle stått der oppe sammen med alle lederne i byen.
Nei, jeg vil ikke være den som lager reglene.
Store ledere søker ikke makt. De gjør det situasjonen krever.
Folk trenger deg.
Se på meg! Se på meg!
Er du klar til å dø i dag?
Heng i!
Vent her.
Dette er nye tider for oss alle.
Jeg viet hele livet til å søke sannheten.
Men under Jeanine klarte jeg det ikke. Jeg ber ydmykt om unnskyldning.
Men nå er jeg bare enda mer oppsatt på å gjøre det godt igjen.
De Sannferdiges fraksjon eksisterer ikke lenger.
Men det skal ikke hindre meg i å holde ærlighetens fane høyt -
- i gjenreisingen av vår by.
La rettssaken begynne. Vi skal få rettferdighet.
Måtte sannheten gjøre deg fri.
Vi vet at du hjalp Jeanine å overta makten i Chicago -
- og brutalt kontrollere byens borgere. Mitt eneste spørsmål er:
Følte du deg berettiget til å drepe for å støtte hennes regime?
Javisst. Folk er som sauer.
De trenger en gjeter. Og når de stritter mot...
... blir de slaktet.
- Vi burde slakte deg! - Drep ham!
Drep ham! Drep ham nå!
- La ham leve! - Drep ham!
- Hold dere for gode til dette! - La ham leve! Vi er de gode!
Hold dere for gode til dette!
Jeanine!
Jeanine er død. La oss ikke holde hennes ånd i live.
- Drep ham! - Drep ham!
Hva vil du gjøre? De må få svar.
- Dette er en henrettelse. - Nei, dette er en rettssak.
Jeg følger folkets ønske!
Det er på tide å bryte med fortiden!
Han må dø!
- Jeg vil ikke dø. - Det ville ikke sauene dine heller.
Engang ville jeg ha sagt: "Jeg går med kjærlighet, ikke hat."
Den tiden er forbi.
Ut! Ut!
Beatrice! Unnskyld!
Du hisset opp den mobben. Lykke til med å styre den.
Beatrice, jeg ber deg! Ikke la dem drepe meg!
Hva faen driver du med? Vi må stå samlet.
Særlig fordi Tris nekter å være med oss.
Jeg vil ikke be henne om det.
Tror du virkelig at du kan hindre folk i å forlate byen?
Murene er stengt. Soldatene har ordre om å ikke slippe noen ut.
Hvorfor gikk du i krig mot Jeanine...
... hvis du bare ville bli som henne?
Ledere må ta tunge avgjørelser for å beskytte folket.
Det vil du forstå når du overtar min plass.
Jeg gjør dette for deg.
Det er nok ikke rette tiden for å dra.
Vi kan ikke ta alle kampene her.
Beskjeden var at vi skulle dra ut og møte resten av verden.
- Vi aner ikke noe om avsenderne. - Blir du ikke nysgjerrig da?
Hva med hjemmet vårt?
Det er ikke noe hjem lenger. Vi hjelper Chicago best utenfor muren.
Og hvis det ikke er noe igjen der ute?
Det kan jeg leve med, hvis du er sammen med meg.
Jeg kan ikke leve med at jeg ikke prøvde.
- Caleb skal for retten i morgen. - Ja, jeg vet det.
Jeg skylder ham ikke noe.
Nei, det gjør du ikke.
Jeg tar meg av denne.
Trodde du jeg ba om lov?
Nei, Four! Ikke drep meg. Unnskyld.
Tilgi meg!
Du prøvde å drepe din egen søster.
Tilgi meg. For alt.
Kom. Vi skal opp.
- Beatrice? - Gå langsomt.
Alle fanger fra Intelligentsiaen skal holdes i burene. Stans!
Jeg klarer ham alene.
Få dem inn!
Nå kan du komme frem, Caleb.
Takk, Four.
Ikke takk meg. Det var søsteren din sitt påfunn.
Reddet du meg?
Man gjør sånt for slekta.
Inn i bilen.
- Jeg visste det. - Tenk at de innkalte oss to.
- Hei, kamerater. - Stikk, Peter.
Det er jo det jeg gjør.
Jeg vil ikke være her når den sprø mora din dreper alle -
- som arbeidet for Jeanine.
Jeg kan bli med dere, eller jeg kan...
... skrike... Hjelp! De slipper unna!
- Inn i bilen. - Det var jo det jeg mente. Takk.
Står til, Caleb?
Vi vil ha sannheten!
- Han er en død mann! - Rettferdighet for alle!
Du har en plan, ikke sant?
Jeg ble ikke varslet om noen fangetransport.
Jeg gir deg varsel nå.
Få se kjøreseddelen.
Jeg har den her. Alt er der. Åpne porten.
En til! Kom igjen!
Tobias Eaton har tatt Caleb Prior ut av buret.
Av sted.
En til!
Er du en statue, eller? Åpne porten.
Har de kommet denne veien?
La oss komme oss vekk.
De slipper unna.
Tobias Eaton hjelper Caleb Prior på flukt. Skyt for å drepe.
Ingen må komme over muren. Vi har våre ordrer.
- Er dere klare? - Ja.
Noe annet enn å lese om det i bøker, hva?
- Greit. Kysten er klar. - Nå får vi se hva som er der ute.
Følg meg.
Faen. Avfyr nå.
Jeg tar ham.
- Beklager, Four. - Kom igjen, kom igjen.
Christina!
- Det gikk bra. - Var det med i planen?
Evelyn har satt strøm på gjerdet.
Vi klarte det.
Tori? Tori!
- Herregud. Tori? - Kom igjen.
- Nei! Tori!
Klar til å dra!
Kom igjen.
Kom. Denne veien.
I helvete...
Hva har skjedd her?
Det kom ikke akkurat noen velkomstkomité.
"Menneskeheten hilser dere vel møtt, full av håp." Menneskeheten?
Vannhullet ser radioaktivt ut. Det har det nok vært i 200 år.
- Hva mener du? - Noen har ødelagt verden.
Faen.
Herlig. Nå blør himmelen.
Denne veien.
Kom igjen. Vi må videre nå.
Dette er gøy. Fint at vi dro.
Og hvis det ikke er noe der ute?
Det må det være.
Jeg er redd.
Ja, det er nok riktig.
- Hører dere det? - Det er en motor.
Noen leter etter oss.
Det er Edgar. Løp!
Løp! Skift retning!
Hollis! Nei! Hollis!
Hva er det der?
Ikke vær redde. Nå er dere i sikkerhet. Velkommen, Four.
- Tris Prior. En ære å møte deg. - Hvordan vet du hva vi heter?
Hva i all...
Velkommen til fremtiden. Vi har ventet dere.
Plasmaboblene beskytter dere mot giftstoffer.
- Det går visst bra, dette. - Ja.
Se der.
- Dette er utrolig. - Helt vanvittig.
Jøsses!
Det er Tris!
Velkommen til Byrået for Genetisk Velferd. Jeg heter Matthew.
- Nå skal dere inn til desinfisering. - Det er de fra Chicago.
Det er Tris Prior. Hun klarte det.
Ingen fare. Vi desinfiserer dere bare for vår verdens giftstoffer.
Vennligst ta av klærne og kast det i forbrenningsluken.
Vennligst gå frem.
Still deg i sirkelen.
Nå er du ren. Vennligst stikk armen i røret i veggen.
Ikke vær redd, Tris. Vennligst stikk armen i røret.
Jeg har aldri følt meg så ren.
Det var tidenes beste og rareste dusj. Litt kaldt...
Hei, din er annerledes.
Hvorfor er alle forskjellige?
God dag og velkommen til Byrået for Genetisk Velferd.
Tidlig i det 21. århundre -
- lærte forskere å kartlegge og senere omstrukturere gener.
... eller du kan velge sunnhet. Du kan velge det tilstrekkelige.
Eller du kan velge det fremragende.
En genetisk løsning som gir deg kontroll over livet.
Ikke bare håp på en god fremtid, velg det perfekte.
Velg Perfexia.
Men dette forsøk på å renske ut feil, -
- kom nesten til å utslette menneskeheten.
Genmanipuleringen skapte splid.
Og verden ble splittet, til menneskeheten gikk over grensen -
- og aldri kunne vende tilbake.
I krigens ruiner dannet noen få som ikke var genmodifisert -
- Byrået for Genetisk Velferd her på Chicago O'Hare Flyplass.
Vårt oppdrag er å lede et stort eksperiment:
Å rense menneskets genmasse. Chicago er selve eksperimentet.
At dere deltar i byråets arbeid gjør dere til voktere av fremtiden.
Deres skjebne begynner i dag.
Nå... vær så snill å følge meg.
Hva er en flyplass?
Livet i byrået kan være krevende. Men det er verd alle ofrene.
Vi har ikke de ønskede ressursene, men forholdene er nok tilstrekkelige.
De er her i virkeligheten!
Vi henter dem i Villmarken, gjør dem friske og gir dem en ny sjanse.
- Hei, Four. - Hei, Four.
- Hvordan vet de hvem vi er? - Eksperimentet er byråets kjerne.
Vårt overvåkingssystem er lysår foran alt dere kjenner fra Chicago.
- De vokste opp med dere på tv. - Ja, det fins jo ikke guffent...
Tilgi dem hvis de stirrer litt for mye.
At dere kom er det mest spennende mange av oss har opplevd.
Velkommen til deres nye hjem.
Hvor er Four? Jeg sa de ikke måtte komme til skade.
Han ble med dem. Av egen fri vilje.
- Men han lever? - Hører du etter?
- Han forrådte deg. - Nei. Det er bare kjærlighet.
Han er din sønn. Han burde være lojal, som jeg er.
Det er du. Og du skal hvile deg, så du er klar til kamp.
Hva syns du?
De har studert oss i 200 år. Vi har mye å ta igjen.
Vi gir det en sjanse, hva?
Ja. Selvfølgelig gjør vi det.
Jeg skulle ønske vi var alene.
Unnskyld... Direktøren vil gjerne ta en prat.
- Unnskyld. Jeg mente bare Tris. - Kan vi ikke gjøre det sammen?
Det var du som åpnet esken med invitasjonen, -
- så direktøren vil gjerne takke deg personlig.
Vi ses senere.
- Klær. - Takk.
Denne veien.
Hold håndleddet under skanneren.
Adgang tillatt.
Ren.
Jeg hadde aldri trodd verden var så stor.
Chicago er bare en av 50 store byer, som fantes på dette kontinentet.
I tillegg er det hav, og mer land enn du kan forestille deg.
Ser alt sånn ut nå?
Ja.
Unntatt Providence. Derfor er arbeidet vårt her så viktig, Tris.
- Hallo. - Du må være direktøren.
Bare kall meg David. Det er en fornøyelse å endelig møte deg.
Du må ha mange spørsmål.
Jeg holder fortsatt på å fordøye alle inntrykkene.
Tris, jeg kjenner deg. Jeg så deg bli født.
Jeg så hvor glad i deg faren og moren din var.
Jeg så en liten pike med en lykkelig barndom -
- utvikle seg til en modig og besluttsom ung jente.
Du var fryktløs, du trosset Jeanine. Du reddet Chicago.
For dine folk er du en divergent. For rådet er du en vanskapning.
For meg er du et mirakel.
Er du klar over hva som foregår i Chicago nå?
Ja, selvfølgelig. De Lærde stelte i stand et forferdelig rot.
Å skape ro og orden i Chicago er like viktig for meg som for deg.
- Bare da kan vi redde de skadde. - Hva er de skadde?
Genmanipuleringen fikk katastrofale konsekvenser.
For modig blir ond. For fredelig blir passiv.
For lærd, og du eier ikke medfølelse. Som din bror.
- Er Caleb skadet? - Ja.
I nesten 200 år har dyktige forskere virket her for å prøve en teori.
Kan vi redde de genetisk skadde fra Villmarkens giftige miljø -
- og plassere dem et trygt sted, -
- så vil menneskets genmateriale kanskje med tiden lege seg selv -
- og få igjen sin opprinnelige form.
Er jeg en av dem?
Du er den eneste.
Det kan ikke stemme. Four er også divergent. Vi er mange.
Ikke divergent, men ren, Tris. Du er genetisk ren.
- Resten er skadet. - Four også?
Skadet. Ikke så mye som Caleb, men han er skadet.
Hvis vi kan forstå hvordan du ble ren, kan det hjelpe de skadde.
Hva har dette med Chicago å gjøre?
Rådet er mine overordnede. De avgjør hva som skjer med oss.
Jeg tar deg med til Providence for å møte dem.
Når de ser at det er mulig, at du er mulig, vil det forandre alt.
Det må være vanskelig for deg å tro meg på mitt ord.
Men hvis du ikke tror meg, så tro din mor.
- Mor? - Hun ble ikke født i Chicago.
Hun ble født i Villmarken, og reddet av byrået.
- Det er umulig. - Se selv.
- Hva er det? - Din mors minnekapsler.
Med de kan du se verden gjennom hennes øyne.
- Hva gjør jeg? - Sett en på hver tinning.
- Natalie, kom igjen! - Jeg er ikke Natalie.
Vi skjule oss. Kom igjen!
De kommer!
Plyndrerne! Løp!
Jeg er ikke Natalie.
Byråets soldater!
Venstre flanke ut! Rykk ut på høyre flanke!
Vi tar deg med til byrået. Du er reddet.
Du trenger ikke være redd lenger.
- Hvor mange reddet dere i dag? - Ikke nok. Vi får aldri nok.
Vi må få til Chicago, David. Det er vårt eneste håp.
... noen få som ikke var genmodifisert dannet -
- Byrået for Genetisk Velferd her på Chicago O'Hare Flyplass.
Du er reddet.
Deres skjebne begynner i dag.
Tris...
Da det krevdes gjorde din mor noe ingen annen hadde gjort før.
Hun forlot frivillig byrået og deltok i eksperimentet selv.
Det gjorde hun fordi hun visste at de skadde var verd å redde.
Hun trodde så mye på planen at hun ville være med selv.
Hvis jeg kan vise rådet at vi kan gjenta det mirakelet du er, -
- da blir hennes livsverk fullført.
Da er rådet nødt til å anse alle mennesker som verdige til å leve.
Hjelp meg. Du reddet en by.
Hjelp meg å redde verden.
Det var utrolig.
Det var som om jeg så alt gjennom hennes øyne.
Det er ikke til å tro at mor kommer herfra.
Jeg skjønner hvorfor hun dro.
Stoler du på ham? På David?
Jeg stoler på henne.
- Adgang forbudt. - Tris?
Adgang tillatt.
- Der er du. Er du klar? - Hils David fra meg.
Tobias Eaton. Jeg skal ta meg av deg.
Jeg heter Nita. Kom.
- Hvorfor får ikke alle komme hit? - En av rådets mange regler.
- Iallfall ikke min regel. - Jeg liker ikke splittelse.
Snart er det ikke nødvendig.
Men hvem har fortalt deg at det er dårlig å være annerledes?
Jeg vet det ikke var moren din.
Jeg vet jeg kan kopiere dette. Jeg trenger bare tid.
Regina, du virker jo hyggelig, men papirarbeid er ikke min greie.
Jeg må være der det skjer.
Overvåkingen består i å følge med på utviklingen i Chicago.
Dette er der det skjer.
Hays, her er din kapsel. Prior, du skal inn ved siden av.
Opprøret sprer seg. Evelyn begynner å reagere.
Følg med og avlegg rapport.
Altså, jeg har akkurat flyktet fra Chicago.
Og nå skal jeg så sitte her og se på Chicago resten av livet?
- Sammen med Caleb? - Vil du heller ut i Villmarken?
Denne overvåkingsteknologien er kjemperå. Skapt av et geni.
- Takk. Jeg gjorde det med glede. - Rævslikker!
Fortsett sånn, Prior.
Og du skal sette i gang.
- Mye våpen. - Villmarken kryr av farlige folk.
- Ta på denne. - Hva er det?
Personlige droner. De utvider synsfeltet og viser 3D-modeller.
- Som hos gode gamle Fryktløs. - Ikke noe er gammelt her.
- Her. - Takk.
Aktiver headset.
Venstre hånd aktiverer dronene.
- Kan den mer? - Ikke stort.
Bruk dronene til målsøkning. Det tar en stund å få teken.
Jaha...
Okay.
Identifisert.
Mål identifisert.
Jeg har visst teken.
- Får jeg spørre om noe? - Ja.
Hvis mor ble født i Villmarken, hvordan endte hun i Chicago da?
Dere kunne vel ikke bare sende henne inn porten?
Rådet er alltid påpasselige når de innfører nye elementer.
Men de griper inn når det er nødvendig.
- Ja. - Hvorfor griper de ikke inn nå?
Det gjør de når vi har fremført saken vår.
- Så jeg kan regne med din hjelp? - Ja. Kan jeg regne med deg?
Jeanine hadde ikke en sjanse mot deg.
Jo fortere vi blir ferdige, jo fortere drar vi til Providence.
Allegiant. Er det det dere kaller dere?
"Fredsommelig" virker upassende nå.
Hva har dere troskap til? Fraksjonssystemet?
Fraksjonene holdt lenge Chicago fredelig.
Selv ble jeg utstøtt av min fraksjon og måtte gi opp livet og barnet mitt.
Jeg forstår at du er sint.
- Men veien fremover... - Den går vi allerede.
Jeg lovte å komme alene, men jeg er ikke Sannferdig eller Fredelig.
Jeg lyver og kjemper hvis jeg må.
Ser du disse arrene? Jeg er ikke født Fredsommelig.
Og jeg er ikke redd for å kjempe for det jeg tror på.
- Like som to dråper vann. - Det trenger ikke være sånn.
Vi kan finne en felles løsning.
- Tilbake! - Stopp!
Okay, hold meg orientert.
Noen Fryktløse har blitt med Johanna.
Men resten av Sannferdig støtter fortsatt Evelyn.
Dette skjærer seg snart. Har David sagt hva han kan gjøre?
Når vi har snakket med rådet, griper byrået inn.
Så alt avhenger av det gåtefulle rådet?
- Og hvis de ikke vil gripe inn? - David er sikker.
David, ja...
Jeg har funnet ut hvorfor jeg ikke får gå opp.
- Jeg er skadet, og du er ren. - Jeg vet det.
- Når hadde du tenkt å si fra? - Jeg vet ikke.
Jeg trodde ikke det var viktig.
Det har ikke noe å si om du er ren eller skadet.
For meg er du den samme.
Byrået er ikke perfekt. Men de reddet mor ut av Villmarken.
- Ellers ville jeg ikke vært her nå. - Hva vet du om Villmarken?
- Du vet bare det de forteller deg. - Unnskyld. Han trenger deg oppe.
Han trenger deg oppe.
Det er greie folk. Rare, men greie.
De er i hvert fall rare.
Men man venner seg til det.
Jeg vil være med ut i Villmarken neste gang.
- Du er ikke klar. - Jeg blir med.
Tris...
Jeg vet det er tungt for deg og Four å være adskilt.
Men jeg kjenner dere godt nok til å vite at dere finner ut av det.
Vi har det fint.
Alt er fint.
Bra. La oss sette i gang.
Da er vi i gang! Still opp! Klart vær! Nå skal vi ut!
Kom igjen, kom igjen! Raska på!
Kom igjen!
Okay, hør etter!
Dette er et redningstokt, men Lindale-kolonien er farlig.
- Forstått? - Ja!
- Hva er forventet levetid her? - 25-30 år.
Hvis vi får dem inn tidlig, blir de opptil 60 i byrået.
Fryktløs, hvis det sto til meg var du ikke med.
Du trodde det var tøft i Chicago, men dette er Villmarken.
Oppdraget er å redde flest mulig barn fra elendighet.
Hold våpnene klare, og følg prosedyren.
Jeg vil ikke miste noen.
Padder! Frem med våpnene!
Det kommer padder! Løp!
Kom igjen!
Droner! Kom igjen!
- Hjelp! - Stans.
Jeg vil til far! Nei!
Kom!
Løp!
Målsøk.
Denne veien.
Mål identifisert.
- Stans! - La oss være.
Vi vil bare hjelpe.
- Jeg vil bare snakke med dere. - Ikke ta familien min.
Stans!
Slipp ham!
- Hva har dere gjort? - Ikke vær redd.
- Jeg vil til far. - Kom igjen, Four! Videre!
- Ikke vær redd. - Fortsett!
- Kom igjen. - Romit!
- La være. - Hva faen skjer her?
Bare gjør jobben din, fryktløs. Kom igjen.
Fort!
To barn hver. Av sted!
Stans!
Det heter såpe. Prøv det. Har du gått deg bort, stivpinn?
Jeg vil snakke med Four. David og jeg skal til Providence.
Vi er på fornavn med sjefen... Du er kjapp.
La henne være, Peter.
- Du trenger ikke forsvare meg. - Giv akt!
Gjør fartøyet klart til Providence. Vi er der om en time.
Hei, David. Angående jobben min... Jeg er ikke helt kontortypen...
Men helt greit hvis du er travel i dag. Da tar vi det i morgen.
Få snakke med deg.
Hva er dette, Nita?
- Vaksiner. - Vi fikk da ingen vaksiner.
Four...
Se her.
- Hva heter du? - Hva jeg heter?
Hei.
- Det var leit med pappa. - Pappa...?
- Vi ses på basen. - Ja.
Dette er ikke noe redningstokt. Vi stjeler de barna.
Det er det vi gjør.
David henter dem i Villmarken, sletter minnene deres -
- og oppdrar dem i byrået.
Sletter du minnene, sletter du personen.
Det er visst hele poenget.
Alle var ubevæpnet.
Jeg nekter å godta dette.
Innkall alle som er igjen. Vi slår til mot Evelyn.
Gjør dere klare.
I dag skal vi slå Evelyn.
Uansett hva det krever.
Alt går i sanntid. Overvåkingen er helt eksepsjonell.
Få hue ut av ræva di nå. Det der er hjemmet vårt.
Og det blir krig.
- Hvor skal du? - Jeg må gjøre noe med det.
Four, hva er det du prøver på?
- Jeg henter Tris. Vi drar. - Du får ikke gå opp der.
- Hva gjør du? Du får ikke være her! - Four, det klarer du ikke.
Sikkerhetsbrudd på sentralheisen.
- Vi drar. Med en gang. - Hva? Jeg kan ikke.
Du innser det ikke ennå, men de har løyet for deg.
- Hva mener du? - Hva de enn har sagt til deg...
Senk våpnene.
- Han stjal barn fra foreldrene. - Vi gir dem et bedre liv.
- Ved å drepe foreldrene? - Det var et beklagelig uhell.
Ett forferdelig uhell betyr ikke at det vi gjør er galt.
Al her er feil.
Ville du redde et sunt barn eller en syk gammel mann?
- Jeg ville ikke valgt. - Greit. Nå er begge to døde.
Vi må dra.
- Vi drar tilbake til Chicago. - Vi må vente.
- David er ikke den du tror. - Du vet ikke noe om David.
- Du vet ikke hva vi har jobbet med. - Aner du hva som skjer der ute?
Selvfølgelig. Hvorfor tror du vi skal treffe rådet?
- Nå skal du høre godt etter. - Tris.
Bli med meg.
Jeg må dra.
Nå begår du en feil.
Er du klar?
Ja.
Autopilot aktivert.
Hvis du vil til Chicago, kan jeg fly deg dit.
Nei takk.
Vil du gå gjennom Villmarken? Neppe.
Det er ikke forbudt å dra hjem. Kom.
- Greit. - Jeg blir med.
Vi er klare! Fly oss til Chicago.
Jeg forstår hva du føler, -
- men det du gjør nå vil påvirke folk i hele verden.
Hvis Four ikke skjønner det, er det ikke din skyld.
David ville ikke du skulle se det du gjorde på toktet. Han styrer alt.
Bare hans fartøy kan fly gjennom kamuflasjemuren.
Hvorfor forteller du meg det?
Vi flyr deg ikke til Chicago.
Hold fast!
Velkommen til Providence.
Jeg kan skjønne at de ikke vil dele.
En vakker dag vil hele verden være så vakker.
Flere genetiske markører støtter denne konklusjonen.
Personlighetstest, adferdsanalyser, respons på stimuli.
- Hun klarte alt med glans. - Fantastisk hvis det er sant.
David har løyet for oss før. Ikke sant, David?
- Jeg vil høre det fra jenta. - Hvorfor? Hun vil si det samme.
La oss få lov lievel.
Det må ha vært et sjokk å få vite at du er ren.
Kanskje jeg ikke engang vet hva det vil si.
Men jo, det er et sjokk. Jo mer jeg lærer om fortiden, -
- jo mer virker det som om vi begår samme feil om og om igjen.
- Tris. Ikke her, ikke nå. - La henne snakke.
- Hvilke feil? - Folk kan ikke settes i bås.
Det virker ikke. Tiden er inne til å favne alle -
- i stedet for å dele dem opp i grupper.
Uansett om de er rene eller skadet.
- Dette står ikke på dagsorden. - Det burde det.
Dere ser alt som et eksperiment. Men folk i Chicago er virkelige.
De er i krig nå som følge av skillene dere innførte, og dere hjelper ikke.
David kontrollerer administrasjonen av Chicago.
Han er bare her for å søke om flere midler.
Vi sier gjerne ja til det, men står det så ille til som hun sier, -
- er det ikke best du få orden i sakene først?
- Du sa du ikke kunne gjøre noe. - Jeg gjør noe.
- Jeg gjeninnfører fraksjonene. - Hva? Hvorfor?
Jeg håper Allegiant løser problemene for meg.
Fraksjonene fungerer. De bevarer freden. De skapte deg.
Jeg skulle aldri ha stolt på deg.
Du vil ha endringer uten ofre og fred uten kamp.
Men verden fungerer ikke sånn.
Gikk det bra?
Jeg klarer meg. Vi er ikke langt fra byrået.
Jeg må til Chicago, si til Evelyn at Johanna ikke er hovedproblemet.
Du trenger denne for å gå gjennom kamuflasjemuren.
Du må hjelpe oss, Tobias. Du vet ikke hva han er i stand til.
- Hva med Tris? - Hun er trygg i byrået.
Hun er for viktig for ham.
Jeg trenger et forsprang.
Så si til David at jeg satte deg igjen her. Okay?
- Hvorfor det? - Tris skjønner at du lyver.
Vi var ute for en ulykke. Det var turbulens, ikke voldsomt mye.
Kanskje et lyn. Vi styrtet.
Hvor er Four?
Jeg besvimte. Da jeg våknet, var alle døde.
Four lot meg bare ligge.
Vi sjekker at han ikke er i koloniene og Villmarken.
Vi finner ham, det lover jeg.
- Four ville aldri latt noen ligge. - Det sa han du ville si.
Four prøver å dra til Chicago.
Peter...
Hei, David. Jeg trodde ikke du visste hva jeg het.
Jeg kjenner alle de viktige fra Chicago.
Jaså?
Hvorfor ga du meg en så fæl jobb hvis jeg er så viktig?
Alle må ofre noe.
Du ofrer da ikke noe.
Peter.
Jeg trenger hjelp med noe i Chicago.
Hva får jeg for det?
Hvis du lykkes, kan du du den jobben du vil.
Bare ikke min.
Vet du hvor Peter er?
- Er han ikke i kapselen sin? - Nei.
Da vet jeg ikke hvor han er.
Kan jeg hjelpe deg med noe?
Kan du finne Four?
- Du kan ikke si det til noen. - Selvfølgelig.
Alt du vil, Beatrice.
Kom igjen, Four. Hvor er du?
Evelyn. Vi fant ham utenfor muren.
Ta den av.
Hvor er sønnen min?
Jeg vet ikke.
Edgar fortalte hva som er der ute. Så få tungen på gli.
- Ellers stiller jeg deg for retten. - Nei, det gjør du ikke.
- For jeg har noe du trenger. - Jaså? Hva da?
Jeg vet hvordan du vinner krigen.
- Hei. - Noe nytt?
Nei.
Så leit.
- Har du funnet ham? - Ja, jeg har funnet Four.
Det er noe annet du må se også.
Få se.
Der er han! Vi har ham!
Four!
Slapp av, han har det fint. Men se videre.
- Hva er dette for et sted? - Du vil elske det.
- Hva er det? - Prøv, så får du se.
Men ikke på noen du liker.
Har du endelig samlet mot til å se meg i øynene?
Jeg har sittet her i tre uker.
Jeg ledet en fraksjon! Jeg beskyttet vår sønn mot Jeanines bøller.
Kaller du det beskyttelse? Du slo ditt eget barn!
Det gjorde ham til den han er.
Sørg for at han får en ordentlig dose.
Tobias...
Jeg ville jo bare hjelpe deg til å bli bedre.
Jeg... Jeg beklager. Men...
... hvem er du?
Tenk om du brukte dette mot Allegiant.
Da kan ikke engang Johanna huske en tid før du tok makten.
Hvem har fortalt deg om dette?
Du har en mektig venn utenfor. Hvis du vil samarbeide med ham.
- Har denne vennen et navn? - David.
David?
Hils denne vennen at jeg bare bruker det som en siste utvei.
Hvorfor skulle David støtte Evelyn? Det rimer ikke.
- Alt i orden? Jeg var så bekymret. - Du må slutte fred med Allegiant.
Johanna har valgt å gå denne veien. Jeg ville ikke ha krig.
- Jeg skal få slutt på den. - Du aner ikke hvor sterk fienden er.
- Det handler ikke om Johanna. - Jeg vet du er sint på meg.
Det forstår jeg. Men det var aldri meningen...
Det er hardt for meg også. Jeg vil ikke holde deg innesperret.
Så slipp meg ut.
Jeg kan ikke. Jeg har ansvar. En dag vil du forstå det.
Akkurat nå må du bli her. Jeg skal få slutt på dette.
- På den ene eller andre måten. - Hvordan da?
Ikke vær redd. Du skal ikke være her lenge.
Hva mener du?
Hvis Evelyn velger å bruke minneserumet, -
- glemmer Chicago alt.
Vi må dra. Finn Christina og møt meg ute.
- Hvor skal vi? - Hjem.
Adgang tillatt.
Hvordan går det i Chicago?
Er de i sikkerhet for Evelyn og de fraksjonsløse?
Tris... Du må glemme hele Chicago.
Du har fulgt meg i årevis, men du vet ikke noe om meg.
Du sletter minnene til alle i Chicago, hva?
- Du har aldri støttet Allegiant. - De behandlet deg elendig.
- De drepte din far og mor. - Four er der!
Ja, Four er der. Han er skadet, som resten av dem.
- Hvor skal du? - Jeg tar fartøyet ditt og drar.
- Du kan ikke fly. - Så se her, da.
Autopilot aktivert.
Tris Prior stjeler fartøyet mitt. Få henne tilbake.
- Det er til deg og Tris. - Hvordan visste du at vi dro?
- Det er flere som hater David. - Kom igjen.
- Takk. - Inn med deg.
- Ikke noe klåing. - La oss hente Four.
Tre fartøyer følger etter oss.
- Kontakt med plasmafartøy. - Press henne ned.
Autopiloten får henne trygt ned.
- Hva er det de vil? - Tvinge oss til å lande.
Jeg flyr manuelt.
- Rett opp! - Jeg prøver!
- Høyde...
Sånn!
- Nye ordre? - Skyt henne ned.
Før hun når kamuflasjemuren. Der kan dere ikke følge etter.
Vi er døde.
Vi dør, vi dør.
Hold fast!
Det kan gå med et skrik.
Vi må kunne skru av gassen. Det er ventilasjonsrør i hele byen.
- Der nede. - Johanna. Vi rakk det akkurat.
Tiden er inne, Evelyn.
Du sa gassen var siste utvei.
Hvordan tror du en rettssak mot deg vil gå?
- Si fra så snart serumet spres. - Ja.
- Lykke til. - Takk.
- Hvordan virker disse dronene? - Slå på headsettet.
- Og så? - Se på meg og lær.
Stopp! Slipp våpnene!
Hei, hva gjør dere? Sett meg ned!
Du kan få ham.
- Pass på! - Unnskyld.
- Stå stille! - Jenta si, det.
Rekognoser.
Faen heller. Jeg stikker.
Hva faen er det?
Unnskyld.
- Jeg skulle aldri ha stolt på ham. - Du gjorde det du syns var riktig.
Jeg elsker deg.
Vi må finne Evelyn.
Kom.
Serumstatus: klar.
Hvis du trykker på den knappen...
... er vi i sikkerhet her inne.
Og ingen vil noensinne vite hva som skjedde med dem.
Ditt valg.
Forbereder serumforstøving.
De forbereder spredning av serumet.
Har du funnet ut hvordan vi skrur av gassen?
- Ikke ennå. - Denne veien.
- Låst. - Jeg prøver fra kontrollrommet.
Evelyn, du må stoppe dette med en gang.
Jeg vil ikke gjøre dette. Men jeg må.
Jeg er den eneste som kan redde Chicago.
Det var riktig å stenge porten, men ingen hørte på meg.
Ikke engang du. Dette er Allegiants egen feil.
Serumet skader ikke bare Allegiant. Hele byen mister hukommelsen.
- Hva? - De har løyet for deg.
Evelyn, jeg vil stå ved din side.
Men det du gjør mot denne byen gjør du mot meg.
Mor...
- Tobias... - Jeg vil ikke vite hvem du er.
Ikke gjør det.
Kom igjen.
Nå.
Nei!
Derfor velger man en som meg til en sånn oppgave.
Jeg håper du følger med, David.
Christina, kan du få opp døren?
- Nei, den er låst innenfra. - Fortsett å prøve.
Begynn serum-spredning.
Ikke pust inn gassen!
- Caleb, vi mangler en utvei her. - Jeg tror jeg har noe.
- Det svake leddet er sprederen. - Bryt sambandet med fartøyet.
Caleb? Caleb?
Tris? Kan du høre meg?
Caleb?!
Jeg flyr inn.
Hva?
Faen! Hva...?
- Stopp gassen! - Jeg kan ikke!
Peter, lukk opp døren!
Jeg finner deg, Peter.
- Tobias. - Du klarer deg.
- Kan du stoppe den? - Nei.
Caleb, hører du meg? Hvor er du?
Caleb Prior!
Unnskyld.
Det er smart. Rørene går gjennom luftekanalen.
Bare si hvor.
Her styres spredningen, men hvordan kommer du ned dit?
Jeg vet det. Four!
Fort!
Det er i enden av gangen.
Lukk døren.
Tris, jeg kontrollerer alt. Jeg kan forsegle rommet du er i.
- Innstill kampen. - Det er en vei ned trappen.
Dette er tåpelig. Bare gi deg.
Jeg har skapt deg. Du kunne like godt vært mitt barn.
Og du oppfører deg som et barn. En bortskjemt småunge.
I enden av gangen skal du opp stigen.
Det er over nå, Tris.
Målsøkning.
Målsøkning. Målsøkning.
Mål identifisert.
Der er du.
Du har rett, David. Det er over.
Nei!
- Serum-spredning stanset. - Og du kalte meg skadet?
Ren.
Luften er ren.
Ren. Ren.
Vi klarte det.
Det er sånt man gjør for slekta.
Caleb, du må gjøre en ting til. Jeg vil sende David en melding.
Jeg heter Tris Prior. Jeg vil avsløre sannheten.
Det fins flere folk på planeten. De ser oss ikke som likestilte.
De kaller seg selv "rene" og oss "skadde".
Med en mur skapte de skiller mellom oss og dem.
Med fraksjoner skapte de skiller mellom oss.
Hallo? Kom igjen!
Tror dere dere bare kan droppe meg?
Få meg til å gjøre drittarbeidet og så bare utslette meg?
Vi hadde en avtale!
For dem var vi et eksperiment, og det knuste oss nesten.
Jeg stilte inn autopiloten til nabolaget til vennen vår.
Med en liten overraskelse når den flyr gjennom kamuflasjemuren.
De ville få oss til å glemme hvem vi er, og hvor vi er fra.
Men det klarte de ikke. Så nå står vi her. Side om side.
Ikke som fem fraksjoner, men som en by.
Og vi skal rive ned muren.
Jeg vil ha takleiligheten min. Ja!
Eller... i hvert fall et rom i den kule overetasjen.
Okay, hør her. Jeg kan nøye meg med køya mi.
Men ta og lukk opp den jævla porten!
Vær så snill?
Dere har iakttatt oss. Nå kan vi iaktta dere.
Meldingen til dere bak muren, for jeg vet at dere lytter, er...
Chicago er ikke deres eksperiment. Det er vår hjemby.
Det vil den alltid være.
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service 2016