CEI OPT ODIOȘI
Capitolul unu
Ultimul poștalion spre Red Rock
Mai ai un loc?
Tu cine naiba ești?
Ce s-a întâmplat cu ei?
Sunt maior în rezervă Marquis Warren, cavaleria SUA. Acum colaboratorul justiției.
Încerc să predau niște răufăcători.
Am în buzunar actele pentru ei.
Îi duci la Red Rock?
Îmi imaginez că acolo mergi, nu?
Da.
Viscolul ăsta nenorocit e de 3 ore pe urmele noastre.
N-avem cum să ajungem la Red Rock fără să ne ajungă.
Ce faci? Te grăbești către prăvălia lui Minnie.
Știi că da.
- Pot urca? - Ei bine, dacă ar fi după mine, da.
Dar nu-i după mine.
- Dar după cine e? - Tipul din trăsură.
Tipul din trăsură nu face parte din companie?
Tipul a plătit ca să călătorească singur.
Și a plătit ceva pentru asta. Așa că, dacă vrei să mergi la Minnie cu noi
trebuie să vorbești cu el.
Da.
Asta am să fac.
Stai pe loc negrule!
Înainte să te apropii,
Scoate-ți pistoalele și pune-le pe piatra aia.
Și apoi ridică-ți mâinile cât de sus poți.
Apoi, te apropii.
Încet de tot.
Ești un tip tare încrezător, nu?
Nu prea.
Lasă-le jos.
Înaintează.
Am spus mâinile sus, la naiba!
Acum înaintează.
Ajunge.
Să fiu al naibii!
Ești un negru pe care-l știu. Colonelul...
Warren și nu mai știu cum, nu?
Maior Marquis Warren.
Și eu te știu.
Am mâncat odată o friptură amândoi la Chattanooga.
Tu ești John Ruth, călăul.
Eu sunt.
- Cât a trecut? - De atunci?
Opt luni.
Atunci explică-mi
ce caută un vânător de recompense african prin zăpezile din Wyoming.
Încerc să duc niște răufăcători la Red Rock.
- Nu te-ai lăsat de asta? - Nici vorbă.
Ce s-a întâmplat cu caii?
Am fost nevoit să ocolesc, iar calul n-a rezistat.
Nu știi nimic de tipa asta?
Nu.
Nici măcar cum o cheamă?
Nu.
Ei bine, cred că asta-i trăsura norocoasă.
Așa sper și eu.
Domnule maior Marquis Warren, ea e Daisy Domergue.
Domergue, pentru tine el e maiorul Warren.
Salut cioroiule!
E iute, nu?
Fato, nu știi că nu le mai place să le zici cioroi? Li se pare jignitor.
- Mie mi s-a zis și mai rău. - Te cred pe cuvânt.
- Spui că n-ai auzit de ea, nu? - Ar fi trebuit?
Nu-i ca John Wilkes Booth.
Dar poate ai auzit de prețul pus pe capul ei.
- Cât? - 10.000 de dolari.
La naiba! Ce-a făcut?
- A ucis-o pe Lily Langtree? - Nu chiar.
Aia 10.000 sunt practic în buzunarul meu.
De asta nu prea vreau să iau pe nimeni în trăsură.
Mai ales pe cei din domeniu.
Înțeleg asta.
Dar n-am nicio treabă cu ea.
Unul din tipii mei de acolo face 4.000
unul 3.000 și unul 1.000.
Mi-e destul.
Ei bine...
Să le văd hârtiile.
Cum am zis... încetișor.
Înapoi.
Nu vreau să vă întrerup, dar trebuie să ajungem la adăpost
înainte să ne prindă viscolul.
Știu asta!
Taci din gură și ține caii până mă gândesc!
Bine băiete, haide.
Dar lasă pistoalele la O.B.
Sper că n-ai să lași cioroiul să vină aici, nu?
Poate sus cu O.B., dar nu...
Cum îți plac stelele alea verzi, târfă?
Frumoase, nu-i așa?
Dacă-ți mai deschizi gura aia spurcată, rămâi fără dinți. Înțeles?
Da.
Să te aud că zici: "Am înțeles."
Am înțeles.
Am nevoie de ajutor
să-i leg pe ăștia pe acoperiș.
Dă-i 50 de dolari O.B., când ajungi la Red Rock și te ajută el.
Îl cred pe O.B., furtuna asta mă cam îngrijorează.
Ar merge mai repede dacă ai ajuta și tu.
La naiba, deja regret asta.
Nu te pot ajuta legat cu cătușele de ea.
Și nu-mi voi da cătușele jos
și n-o să se despartă de mine până n-o predau personal.
Înțelegi!
- Da, înțeleg. - Bine.
Ce-a pățit calul?
Îmbătrânise.
Îl aveam de mult.
Când s-a înrăutățit vremea
a dat tot ce-a putut, dar n-a rezistat.
- Păcat. - Da, e.
Eu și bătrânul Lash am făcut mulți kilometri împreună.
Ai fi zis că suntem cei mai buni prieteni.
Dacă aș considera dobitoacele prieteni, dar n-o fac.
O să-mi lipsească.
- Cine-i Daisy Domergue? - O ucigașă nenorocită.
Văd că nu te deranjează să duci o femeie la spânzurătoare.
Dacă atunci când zici femeie te referi la ea...
Nu.
Nu mă deranjează.
O duci la Red Rock la spânzurătoare.
- Te cred. - Ai să stai să privești?
Știi că da.
Vreau să aud cu urechile mele cum i se frânge gâtul.
Tu nu-i aștepți pe-ai tăi să-i vezi spânzurați?
Capturile mele nu-s spânzurate niciodată,
pentru că nu le duc niciodată vii.
- Niciodată? - Chiar niciodată.
Am vorbit de asta în Chattanooga.
Să duci vii niște oameni disperați te poate ucide pe tine.
Eu sunt foarte vigilent.
- Eu nu vreau să mă complic. - Nu-i o treabă ușoară.
Nici prea grea n-ar trebui să fie.
Dar fătucă, de aia i se spune "Călăul."
Când pe afiș scrie "Viu sau Mort"
noi ceilalți te împușcăm pe la spate și te aducem moartă pe șa.
Dar când John Ruth Călăul, te prinde,
nu mori de un glonț în spate.
Când te prinde călăul... mori spânzurată.
Îi supraapreciezi, cioroiule. Te cred că au curaj.
Dar în ceea ce privește inteligența,
e ca unul care se aruncă de sus într-o baltă mică.
La naiba!
Daisy...
Vreau să lucrăm la un sistem de comunicare prin semne.
Când îți trag un cot serios în față...
Înseamnă să taci.
Ai priceput?
Am priceput.
Știu că ne-am mai întâlnit o dată.
Și nu vreau să se înțeleagă că suntem prea apropiați, dar...
O mai ai?
Ce să mai am?
Scrisoarea de la Lincoln.
Firește.
O ai la tine?
- Unde? - Aici.
Știu că trebuie să ai grijă de ea
și probabil nu vrei s-o scoți prea des din plic, dar
dacă nu te deranjează
mi-ar plăcea s-o mai văd o dată.
Ai dreptate. Nu-mi prea place să tot o scot.
Dar ținând cont că mă ajuți
cred că aș putea să te las s-o citești din nou.
Mă strigă bătrâna Mary Todd...
Probabil e vremea de culcare.
Bătrâna Mary Todd...
Mă emoționează.
Și pe mine.
Știi ce-i asta, târfo?
E o scrisoare de la Lincoln.
O scrisoare de la Lincoln pentru el.
Și-au scris în timpul războiului.
Erau corespondenți și asta-i doar una dintre scrisori.
Ce naiba?
Oprește O.B.!
Ușor...
Ce prostie?
Era să-mi rupă brațul!
Nu am
târât-o până aici doar ca să-i rupi gâtul chiar la intrare în oraș.
Tu ești cel care i-ai dat scrisoarea mea.
Nu i-am dat-o ei, ție ți-am dat-o.
Cioroiul mi-a rupt falca.
Dacă-i strici scrisoarea,
negrul ăsta o să-ți dea șuturi până mori. Și când o va face
o să stau și-o să râd pe roada aia de trăsură.
Cum e?
Era cât pe ce s-o strice, dar merge.
Așa se poartă cioroii cu cucoanele lor?
Tu nu ești cucoană!
Hei, domnule Ruth?
Ce-i?
Mai e un tip pe jos acolo pe drum.
Ce?
Am spus că mai e un tip aici
pe drum.
Ținând cont că e viscol
cam mulți se plimbă pe jos, nu, maiorule?
Ținând cont că eu sunt unul din cei doi, da.
Părem mulți.
Se schimbă situația, băiete.
8.000 sunt o grămadă de bani pentru un cioroi.
Dar cu un partener, 18.000 sună mult mai bine.
Chiar crezi că-s în cârdășie cu el sau cu ea?
- Puneți-le. - Nu-mi pun cătușe.
Ori ți le pui ori ai terminat-o cu viața.
Ajutor!
Capitolul doi
Nemernicul
Dă armele O.B.
- Ești sperios? - Lasă glumele și fă-o.
- Dacă așa zici. - Da.
Bine.
- Am făcut-o. - O.B., le-ai luat?
Le-am luat.
Ei bine, băiete...
Ține lampa aia cu o mână
și cealaltă la vedere.
Treci acolo ca să te văd mai bine.
Să fiu al naibii!
Tu ești Chris Mannix?
- Ne cunoaștem, amice? - Nu chiar.
Îl știi?
Doar după faimă.
După cum am spus, amice
mă cam ai la mână.
Da și vreau să continui asta.
Oricine ai fi, domnule,
pari dur când vorbești cu un disperat în zăpadă până la genunchi.
Nu vreau probleme.
Vreau să mă iei cu trăsura. Îngheț.
Cine-i păcăliciul ăsta?
Ai auzit de tâlharul rebel Erskine Mannix?
- Din banda lui Mannix? - Ei sunt.
Spaima Carolinei de Sud. Banda lui Mannix.
Ăsta-i Chris, băiatul mai mic al lui Earskin.
Ce te aduce în calea mea, Chris Mannix?
Ei bine, domnule Cutare
mergeam către Red Rock și calul a călcat într-o gaură
și-a rupt piciorul și a trebuit să-l împușc.
- Ai treabă la Red Rock? - Da.
Ce?
- Sunt noul șerif. - Pe naiba!
Mi-e teamă că nu. Unde ți-e steaua?
Ei bine, încă nu sunt șerif.
Imediat cum ajung mă pun să spun jurământul,
dar încă nu s-a întâmplat.
Și atunci îți dau și steaua.
Ai ceva care să susțină cele spuse?
Da.
Când ajungem la Red Rock
și uitându-mă la cei trei nenorociți înghețați de deasupra
îmi dau seama că ești un vânător de recompense.
Și mă gândesc că duci cele trei cadavre la Red Rock să-ți iei banii.
Trei morți.
Unul viu.
- Cine-i aia? - Daisy Domergue.
- Cine naiba-i Daisy Domergue? - Contează doar pentru mine și călău.
Călău?
Să fiu al naibii!
- Tu ești Călăul Bob Ruth. - John.
Și tu...
Ești cioroiul deștept. Maiorul Marquis.
Doamne, să fie chiar maiorul Marquis care se uită acum la mine?
Da, chiar eu sunt.
Ce se întâmplă? Aveți o întâlnire între vânătorii de recompense?
Nu contează.
Duceți cele trei cadavre și pe ea la Red Rock să vă plătească?
- Da. - Ei bine...
Cel care trebuie să vă plătească la Red Rock, eu sunt.
Noul șerif.
Așa că, dacă vreți să fiți plătiți,
trebuie să mă duceți la Red Rock.
Îmi pare greu de crezut că orașul ar vrea ca tu să fii altceva decât mort.
Și eu trebuie să îngheț pentru că ție ți-e greu să crezi?
Presupun că nu.
Puneți-le și urcă.
Nu.
- Atunci ai să îngheți. - Ai să fii spânzurat.
- Cum așa? - O.B...
Vino și tu aici.
Trebuie să țin frâiele. Te aud bine și de aici.
M-ai auzit când i-am zis că-s noul șerif din Red Rock, nu?
Da.
Red Rock e acum orașul meu.
Și-am să intru în orașul meu
în lanțurile vânătorilor de recompensă? S-o crezi tu.
Îmi pare rău, țăranilor,
dar eu nu intru în Red Rock așa.
Și când o să ajungeți în Red Rock vă veți realiza că ce-am spus e adevărat.
Și tu, O.B...
Ai să le zici celor din Red Rock că John Ruth a lăsat șeriful să înghețe.
Nu-i recompensă pe capul meu, țărane.
Mă lași să mor...
Asta e crimă.
Întinde mâinile.
O.B...
Dă-i armele înapoi maiorului.
Un lucru știu sigur.
Ticălosul ăsta rasist nu-i în cârdășie cu tine.
Te voi ajuta să-ți aperi cele 8.000.
Și tu mă ajuți cu cele 10.000.
Batem palma?
Ce înduioșător! Nu vreți să faceți amândoi îngeri de zăpadă?
- Știi ceva, Bob... - John.
Când ajungem la Red Rock vă fac cinste ție și maiorului
cu mâncare și băutură. E modul meu de a vă mulțumi.
Nu beau cu tâlhari și în niciun caz nu împart pâinea cu ei.
Ei bine, domnule Ruth
parcă ai ceva împotriva Cauzei.
Cauza unei armate de renegați?
O gașcă de ratați care au înnebunit, sigur că da.
V-ați înconjurat în steagul rebel ca scuză să ucideți și să tâlhăriți.
Ar trebui să te intereseze, Warren, mai ales negrii scăpați.
Sunt de acord cu el.
Mi se pare că ai citit o grămadă de ziare
tipărite în Washington D.C.
Vreau să vă spun cât de recunoscător sunt.
Eram pe ducă
și voi m-ați salvat.
Dacă vrei să-mi spui cât de recunoscător ești,
taci.
La naiba, Daisy. Vine...
Ultima bucată.
Știe cât de faimos ai fost?
Nu cred.
Ochi vânăt...
Știi cine-i el?
Dacă știi de cei 30.000 pe care i-a pus Confederația pe capul maiorului Marquis?
Da.
Țăranii s-au dus la vânătoare de negri.
Dar n-au prins negrul potrivit.
Nu, n-au făcut-o.
Dar nu pentru că n-au încercat.
Gălbejiții și-au lăsat casele și familiile
și au venit prin părțile astea să mă caute pe mine
și să se îmbogățească.
Niciunul nu s-a îmbogățit.
Cei de care nimeni n-a mai auzit, au dat de mine.
N-au fost 30.000 pe tot parcursul războiului.
Odată ce s-au potolit spiritele au coborât la 8.000,
apoi la 5.000.
Dar bănuiesc că și când au fost 5.000
ai avut destui țărani care să te caute.
Așa e.
De ce-au pus recompensă pe tine?
Confederația s-a ofensat că omoram prea mulți din ei.
După ce am evadat din Wellenbeck,
sudiștii luau existența mea ca pe un afront personal.
Cauza a pus o recompensă pe capul meu.
Ce-i Wellemback?
N-ai auzit de lagărul de prizonieri de război Wellemback din Virginia de Vest?
Nu Reb! N-am auzit! Ai evadat?
Maiorul Marquis a făcut mai mult de atât.
Maiorul Marquis a avut o idee genială.
Atât de genială de te întrebi cum de nu s-a gândit nimeni înainte.
Spune-i ideea ta lui John Ruth.
Tot locul a fost transformat în material inflamabil.
Așa că, i-am dat foc.
Un regiment de recruți s-au luptat cu focul toată noaptea.
47 de oameni... au ars complet.
Tineri sudiști, fii de fermieri, cei mai buni dintre cei buni.
Și am zis "Să ardă!".
Trebuia să-mi cer scuze pentru uciderea lui Johnny Reb?
Tu ai luptat să ții negrii în lanțuri.
Eu am luptat să ucid sudiști albi nebuni.
Asta înseamnă să-i ucid prin orice mijloace.
Împușcă-i, înjunghie-i, îneacă-i, arde-i,
aruncă-le un pietroi în cap.
Orice trebuia ca să omor niște gălbejiți de sudiști.
De asta m-am înrolat.
- Și asta am făcut. - Ca să-ți la întrebare, John Ruth,
când maiorul Marquis a ars de vii 47 de oameni,
fără un alt motiv decât să scape cioroiul de moarte,
atunci au pus sudiștii recompensă pe capul maiorului Marquis.
Și i-am omorât eu, Mannix.
Și crede-mă că n-am privit înapoi decât când am trecut în nord.
Dar te aștepta o surpriză în nord, nu-i așa?
De îndată ce-au început să scoată cadavrele din Wellenbeck,
și-au dat seama că nu toți erau rebeli.
Ai ars și dintre ai tăi, nu-i așa, maior?
Câți prizonieri au găsit?
N-au găsit yankeii până la urmă vreo 37?
Așa-i la război, Mannix, mor oameni.
Mergi pe ideea că războiul e iadul, nu-i așa?
Da, e cam greu să negi asta, dar dacă nu mă înșel,
ai tăi nu văd așa totul.
Cred că s-au gândit că 37 de albi pentru un negru,
nu-i o afacere.
Eu cred că te-au acuzat că ești un cioroi ucigaș care s-a înrolat
ca să ucidă albi și nu te interesau nici sudiștii, nici nordiștii.
De aia te-au scos în șuturi din Cavalerie ca pe un laș.
Nu, maior?
Prostii!
Dacă ar fi făcut toate astea Cavaleria l-ar fi împușcat.
N-am spus că au și dovedit-o.
Dar au gândit-o, nu-i așa maior?
Dar...
Faptele lui de arme erau nemaipomenite și asta l-a salvat.
Ai omorât ceva indieni pe vremea ta, nu, maior negru?
Cavaleria apreciază asta.
Îți spun eu ce nu aprecia Cavaleria.
Banda lui Mannix.
Și faptul că băiatul lui Erskine Mannix vorbește de comportamentul altora
din timpul războiului
mă face să mă prăpădesc de râs.
Să nu-l vorbești de rău pe tăticu.
El s-a luptat
pentru o înfrângere demnă și împotriva predării necondiționate.
Nu noi eram niște barbari străini ce bat la zidurile cetății.
Eram frații voștri.
Meritam o înfrângere demnă.
Câte orașe de negri ați jefuit în lupta pentru o înfrângere demnă?
Destule, maior negru.
Când negrii se tem albii sunt în siguranță.
Dacă începi cu vorbele tale rasiste, mai bine mergi sus cu O.B.?
Nu, nu, nu...
Tu m-ai băgat în politică
nu eu am vrut-o.
Cum am mai spus-o, mi-e de ajuns că sunt în viață.
Cred că o să stau la fereastra asta
și să las trăsura să mă legene până adorm
și să visez la cât de norocos sunt.
Capitolul trei
Prăvălia lui Minnie
Ce naiba se întâmplă?
Nu ne mai așteptam la un alt poștalion în seara asta.
Da, văd că deja ai unul aici.
De abia am reușit să scot caii.
Nu-i ruta noastră normală, dar ne-a prins viscolul.
Se pare că și tu ai rămas blocat.
Minnie și Sweet Dave sunt înăuntru?
Nu-s aici, am grijă de prăvălie cât sunt plecați.
Unde-s Minnie și Sweet Dave?
El spune că nu-s aici!
Are grijă de prăvălie cât sunt plecați.
Cine ești?
Sunt Bob.
Ei bine, oricine ai fi, ajută O.B. să se ocupe de cai.
Puneți-i la adăpost, înainte să vină viscolul.
Ești bine? Stați așa...
De-abia am scos caii ăia. Trebuie s-o facem repede, trebuie să ajutați.
Se ocupă de asta doi dintre cei mai buni oameni ai mei.
L-ați auzit pomanagiilor, treceți la treabă.
Haide să mergem!
- Deschide! - Împinge mai tare!
- Ce? - Împinge mai tare!
Închide ușa, e viscol afară!
- Trebuie s-o bateți în cuie! - Trebuie s-o bateți în cuie!
- Închide-o! - E un ciocan și cuie lângă ușă!
Trebuie s-o bateți în cuie! E un ciocan și cuie lângă ușă!
- Dă-mi un ciocan. - Da.
- Vă trebuie două bucăți de lemn! - Nu-i suficient atât!
- Două bucăți de lemn. - Chestia asta nenorocită e spartă!
Nu-i suficient o bucată de lemn!
- Dă-mi cealaltă bucată de lemn. - Da, bine.
- Dă-mi cuiul. - Ține.
Isuse!
Ușa asta e nenorocită...
Cine-i idiotul care a rupt asta, mexicanul?
Dumnezeule,
o femeie
în iadul ăsta alb. Trebuie să fii tare înghețată, sărăcuțo.
Se pare că s-a umplut aici la Minnie.
Când ați ajuns voi?
Acum aproximativ patruzeci de minute.
Cowboy-ul ăla din colț e O.B.-ul vostru?
Nu, e pasager.
O.B. a plecat în grabă. A spus că stă
- cu un prieten până trece viscolul. - Norocosul.
Isuse, e groaznică!
Isuse, ce-a făcut mexicanul ăla, și-a înmuiați șosetele în oală?
Cred că am simțit cu toții la fel, dar am fost prea politicoși să spunem ceva.
- El n-are problema asta. - Unde-i apa?
Acolo.
Așadar,
voi trei mergeți la Red Rock când se oprește viscolul, nu?
Da, toți trei mergem cu aceeași trăsură.
Boabe de cafea?
Acolo.
Ia-ți mâna de acolo.
Noul șerif din Red Rock călătorește cu noi.
Șeriful din Red Rock, s-o crezi tu.
Dacă el e un șeriful, eu sunt unchiul maimuței.
Bine.
Atunci poți să-ți împarți banane cu prietenul tău cioroi din grajd.
Așadar...
Noul șerif din Red Rock călătorește cu tine?
Nu, minte.
Nu-i niciun șerif.
E un renegat sudist. Nu face decât să se plângă că îngheață.
Când ți-am spus că poți vorbi?
Am să-ți dau peste gură în fața acestor oameni, nu-mi pasă!
Cum vă numiți, domnule?
John Ruth.
- Ești om al legii? - O duc la lege.
- Ești vânător de recompense? - Așa e, tipule.
- Ai mandat? - Sigur că da.
Pot să-l văd?
De ce?
Tu trebuie să-l arăți la cerere. De unde să știu
că nu ești un bandit
și ai răpit femeia asta fără să ai mandat?
Cum te numești, tipule?
Ei bine...
Cu siguranță, nu Tipule.
Ci Oswaldo Mobray.
- Oswaldo? - Da.
Ei bine...
Am mandat, Oswaldo.
- Să înțeleg că ești Daisy Domergue? - Da, ea e.
- Aici scrie, vie sau moartă? - Da, așa e.
Să duci o prizonieră ostilă și disperată așa ca ea,
pare a fi o treabă grea. N-ai fi dus-o mai ușor
dacă ar fi fost moartă?
N-a spus nimeni că treaba asta e ușoară.
De ce-i așa important pentru tine să fie spânzurată?
Să spunem că vreau să-i dau de lucru călăului. Trebuie să trăiască și el.
Ei bine, apreciez asta.
Să mă prezint mai pe larg.
Sunt Oswaldo Mobray,
călău în zona asta.
- Se pare că ți-am adus un client. - Da, așa s-ar părea.
Ai petrecut vreodată vreo două zile închis cu unul din clienții tăi?
Nu. Nu pot spune că am făcut-o.
Nu vorbi cu prizoniera mea. Doar eu îi vorbesc. Ai înțeles?
Am înțeles. Foarte bine.
Ai altceva pe aici în afară de cafea, care ne-ar putea încălzi?
Barul e deschis, urmați-mă.
Bine.
Haide, la naiba, mi-e frig!
Voi hrăni și adăpa caii. Mergi înăuntru și adu cafea fierbinte.
Am pus niște tocană la foc. Ar trebui să fie gata curând.
Ascultă...
Indiferent cât de aspru va fi viscolul ăsta
va trebui să hrănim caii ăștia și să scoatem gunoiul din când în când.
Eu și Chris facem o cărare
de la grajd la ușa din față și de la ușa din față la compostorul de gunoi.
Bine?
Bună idee.
Haide, Chris.
Vă ajut.
Nu, nu, nu, mergi înăuntru, încălzește-te.
Muncești pe viscolul ăsta, eu mă ofer să te ajut și tu spui nu?
Ai dreptate, amigo.
Mulțumesc mult.
Bine, urmați-mă.
Vom bate unul la fiecare zece pași.
- De aici până la ușă. - Da!
În regulă.
Așadar, ești căutată pentru crimă.
De dragul analogiei mele, să presupunem că ai făcut-o.
John Ruth vrea să te ducă înapoi la Red Rock să fii judecată pentru crimă.
Și dacă... vei fi găsită vinovată,
Cei din oraș te vor spânzura în piață. Și de vreme ce eu sunt călăul,
eu voi face execuția.
Și dacă toate aceste lucruri vor avea loc,
asta-i ceea ce societatea civilizată numește "dreptate".
Cu toate astea,
dacă rudele și cei dragi persoanei pe care ai ucis-o
erau afară chiar acum...
Și după ce ar fi doborât ușa te-ar fi târât afară
în zăpadă și spânzurat, asta...
Ar fi dreptatea Vestului Sălbatic.
Acum, partea bună
despre dreptatea Vestului sălbatic e că îți potolește setea de răzbunare.
Partea proastă e că poate fi bună sau rea.
Nu în cazul tău. În cazul tău, s-a făcut,
dar în cazul altora, nu prea.
Dar în cele din urmă care-i diferența dintre cele două?
Diferența sunt eu... Călăul.
Pentru mine, nu contează ce-ai făcut. Dar când te spânzur nu-mi face
plăcere să te omor.. E meseria mea.
Te spânzur în Red Rock, mă duc în următorul oraș și spânzur pe altcineva.
Omul care trage maneta,
care-ți rupe gâtul va fi un om impasibil.
Și această impasibilitate e însăși esența
justiției. Căci justiția făcută fără impasibilitate
e întotdeauna în pericol să nu fie dreptate.
Amin.
Fără supărare cowboy, îți atrage atenția doar.
Da, ei bine...
O ai.
Ce scrii, prietene?
- Singurul lucru de care pot să scriu. - Care este?
Povestea vieții mele.
- Scrii povestea vieții tale? - Sigur că da.
Sunt și eu în ea?
Tu tocmai ai intrat.
Dacă-ți place așa de mult să scrii povești, de ce nu-mi spui
povestea care te-a adus aici?
- Cine întreabă? - Eu.
John Ruth. O duc pe asta la spânzurătoare în Red Rock.
Și n-am să petrec vreo câteva nopți sub același acoperiș
cu unii pe care nu-i cunosc.
Și nu te cunosc. Așa că...
Cine ești?
- Joe Gage. - Ce?
Asta e numele meu, Joe Gage.
Bine, Joe Gage, de ce te duci la Red Rock?
- Nu mă duc la Red Rock. - Unde te duci?
- La vreo 15 km de Red Rock. - Ce e acolo?
Mama.
Mama ta?
Ascultă, sunt doar un văcar...
M-am întors dintr-o călătorie lungă și...
N-am stat doar cu fundul într-o șa în tot acest timp,
am fost un partener.
Pentru prima dată în viața mea,
am făcut bani frumoși și...
Vin acasă să petrec ceva timp cu mama de Crăciun.
E amuzant.
Pentru că nu pari genul care să vină acasă de Crăciun.
Da, ei bine...
Aparențele pot fi înșelătoare.
Pentru că eu sunt cu siguranță tipul...
Care merge acasă de Crăciun să petreacă ceva timp cu mama.
Crăciunul cu mama? Vreau să spun...
E un lucru minunat.
E de ajuns pentru tine?
John Ruth?
Deocamdată.
Stai departe de prizoniera mea.
Bună, bătrâne.
General.
Domnule,
ești o hienă.
Și nu vreau să discut cu tine.
Am fost făcut și mai rău.
Bine, domnule general.
Îmi pare rău că te-am deranjat.
- Dă cu piciorul s-o deschizi. - Lovește-o cu piciorul.
E deja destul de frig aici.
N-are zăvor, trebuie s-o bași în cuie.
Trebuie s-o bați în cuie!
- Ciocanul și cuiele sunt lângă ușă. - E un ciocan și sunt cuie acolo!
Doamne!
- Ține asta, Chris. - Gata.
Trebuie s-o bați în cuie!
Trebuie două bucăți de lemn. Trebuie să mai bateți una.
Nu-i destul una! Se va deschide.
- La naiba! - Se va deschide, dacă nu...
- Taci! - Gata! Nenorocita!
Isuse, ușa asta-i o nenorocită!
M-am prins, prăvălia,
a fost o glumă.
Cum e cafeaua?
Acum, destul de bună, dacă mă întrebi pe mine.
Mulțumesc.
Ghici cine e?
Buffalo Bill?
Nu prea.
- Sunt Oswaldo Mobray, sunt... - E călăul din Red Rock.
- Ești? - Da, sunt.
Mă bucur să te cunosc, domnule...
- Mobray. - Mobray, eu sunt Chris Mannix.
- Noul șerif din Red Rock. - Nu zău?
Rahat!
- Nu-i da atenție. - Rahat!
Cel ce se încălzește de la oala de pe sobă e un O.B. dat naibii.
Ăsta-i singurul lucru adevărat pe care l-ai spus.
Vii la Red Rock să-l spânzuri pe Lance Lawson?
Exact.
- Ai ordinul de execuție la tine? - În geantă.
- Pot să-l văd? - Bineînțeles.
Cine e Lance Lawson?
E un tip care a stat aproape o lună în închisoarea din Red Rock.
E tipul care l-a împușcat pe tipul ce-a fost șerif înaintea mea.
Exact.
Ce a vrut să spună, când a spus,
prietenul cioroi al vânătorului de recompense din grajd?
Are un prieten cioroi vânător de recompense în grajd.
Dar toate acestea doar să-i păzească?
Nu cred că a fost ideea inițială, dar...
Asta e ideea acum.
- Vrei puțin alcool în cafea? - Da.
Toți cinci?
Ei bine, se pare că prăvălia lui Minnie
va fi ocupată pentru următoarele câteva zile.
Da.
Cine-i individul cu scrisoarea de la Lincoln?
Ce de la Lincoln?
Scrisoarea de la Abraham Lincoln?
Președintele Abraham Lincoln?
- N-a fost corespondentul tău? - Al președintelui?
Scuze, am auzit că cineva din din grupul vostru are
o scrisoare de la Abraham Lincoln, am presupus că tu erai.
Nu el!
Negrul din grajd.
Cioara din grajd are o scrisoare de la Abraham Lincoln?
Da.
Cioara din grajd are o scrisoare de la Abraham Lincoln?
Cum ai zis că te cheamă?
- Bob. - Warren.
Minnie și Sweet Dave sunt acolo?
Minnie și Sweet Dave au plecat în vizită la mama lor.
- Ce? - Da.
- Nu-s aici? - Își vizitează mama.
- Mama ei? - Da.
N-am știut că Minnie are mamă.
Toată lumea are o mamă.
Da, cred.
- Și te-a lăsat pe tine responsabil? - Da.
Nu-i ceea ce face Minnie.
Mă faci mincinos?
Nu încă.
- Dar sună ciudat. - Ce sună ciudat?
În primul rând, Minnie nu mi s-a părut a fi genul sentimental.
În al doilea rând,
nu mi-l pot imagina pe Sweet Dave mișcându-și fundul
nici ca să aducă apă din fântână,
dacă Minnie nu-l pălea cu tigaia în cap.
Dar să meargă în nord.
Asta înseamnă că mă faci mincinos, mi amigo negro.
Da, cam așa pare, nu-i așa?
Dar n-am făcut-o încă.
Minnie mai servește mâncare?
Consideri tocană mâncare?
- Da. - Atunci servim mâncare.
Încă mai împute locul cu tutunul ei de pipă "old quail"?
Minnie nu fumează pipă.
Își face singură țigări.
"Red Apple tobacco."
Dar mi negro amigo, cred că știi deja asta.
Da, știu, domnule Bob.
Voiam să văd dacă știi și tu.
- Mai toarnă, O.B. - Da.
La naiba!
Mulțumesc.
Să-mi bag picioarele...
Oare să fie generalul Sanford Smithers?
Ai ochi buni, fiule.
Să fiu al naibii!
General Sandy "Nu-mi pasă" Smithers!
Căpitan Chris Mannix, banda lui Mannix.
- Băiatul lui Erskine? - Da, domnule.
Pot să mă așez, domnule?
Potrivit yankeilor e o țară liberă.
General Sandy Smithers...
Măi frate...
Măi să fie.
Cât de mult mi-a vorbit tata despre tine.
Am auzit că le-ai făcut-o lașilor de yankei.
Eu și băieții mei ne-am făcut treaba.
La fel cum și Erskine și băieții lui și-au făcut-o pe-a lor.
Ne-am făcut-o.
- Yankei nenorociți? - Nu l-am cunoscut pe tatăl tău, fiule.
Dar, am respectat întotdeauna hotărârea lui.
Mulțumesc de apreciere, domnule general.
Respectul dumneavoastră înseamnă mult pentru el.
Pot să-ți aduc niște cafea?
- Ar fi drăguț. - Dar o pătură?
Ar fi și mai frumos.
Ia-o pe-a mea.
Poftim, domnule general.
Ce te aduce la Wyoming, domnule? Dacă nu te superi că întreb?
Băiatul meu.
Ai un băiat în Red Rock?
Fiul meu, Chester Charles Smithers,
a murit aici acum câțiva ani.
Îmi pare rău, domnule.
Nu trebuie să-ți pară, fiule.
Cum am spus, a fost acum câțiva ani.
După ce și-a încheiat stagiul militar.
A venit aici în dealurile din Wyoming,
ca să facă avere.
N-am mai auzit de el de atunci.
I-am cumpărat simbolic, o bucată de pământ
în cimitirul din Red Rock.
Sunt aici să-i spun sculptorului cum să-i facă piatra funerară.
Sigur a murit?
Oare nu trăiește prin pădure în frig?
E o viață aspră, dar te acomodezi.
Dacă ar fi făcut ceea ce a venit să facă,
ar fi venit acasă.
Închideți-o!
Ține-o până o bat în cuie!
Nu zău? Cine e idiotul care a spart ușa?
Ține-o naibii.
Bine.
Ține-o, mi negro amigo.
Trebuie două bucăți de lemn.
Ola mi cabron.
Gata, nenorocito!
Cam multe pălării, senor Bob?
Ținând cont de regula lui Minnie împotriva purtării pălăriei înăuntru,
care dacă îmi amintesc bine, era una din regulile ei de bază,
care ar vrea să fie respectată și în absența ei.
Se pare că ai o atitudine neglijentă când vine vorba de pălării.
Sunt vinovat.
Am o atitudine neglijentă cu privire la pălării.
Ce-ar fi să uitam de pălării azi,
având în vedere că viscolul nu se mai termină
și să facem mâine "o zi fără pălărie"?
Un câine negru mare.
Labrador.
Știi că tată, am spus că tata...
A spus întotdeauna că Davis a fost un om curajos.
Dar ar fi trebuit să pună capitala în Montgomery și nu Richmond.
Da, domnule. Sunt de acord cu faptul că armata în Virginia de Nord ar fi fost...
Armata din Virginia de Nord ar fi fost folosită în mod diferit.
Taci!
O.B.?
Îl știți pe cioroiul ăla, domnule?
Nu-l știu pe cioroi.
Dar știu că e un cioroi.
Și asta e tot ce trebuie să știu.
Ei bine, cioroiul ăla nu-i orice cioroi.
- Cioroiul ăla e... - General Sanford Smithers?
Bătălia de la Baton Rouge?
Informează cioroiul ăla în uniformă de ofițer de cavalerie
că am avut o divizie de confederați în subordinea mea
în Baton Rouge.
Maiorule cioroi, generalul Smithers dorește te informez...
L-am auzit țărănoiule.
Informează-l pe senilul ăsta bătrân că și eu am fost la Baton Rouge.
De cealaltă parte.
Interesant.
Generalul Smithers, a spus că a fost și el la Baton Rouge.
- De cealaltă parte. - Căpitane Mannix, spune-i cioroiului
că eu nu recunosc cioroii în uniforme nordiste.
Ai capturat o companie întreagă de colorați în ziua aia,
dar niciun soldat negru n-a ajuns în lagăr, nu?
N-am avut nici timp nici mâncare.
Nici înclinația să avem grijă de caii nordiștilor
și cu atât mai puțin de cioroii nordiști.
- Așa că, i-am împușcat pe loc. - Domnilor,
domnilor,
știu că americanii nu sunt în stare
să se împiedice de un nimic cum ar fi o predare necondiționată.
Dar recomand să nu reproducem bătălia de la Baton Rouge,
în timpul unui viscol în prăvălia lui Minnie.
Acum, prietenul meu negru,
deși îmi dau seama că s-au încins spiritele, asta a fost acum mult timp.
Și dacă-l împuști pe bătrânul ăsta neînarmat, îți garantez
că te spânzur cu mâna mea.
Imediat ce ajungem la Red Rock.
Și eu îi garantez asta.
Da, Warren, asta-i problema cu bătrânii.
Poți să-i împingi pe scări și să spui că-i un accident,
dar nu-i poți împușca.
Domnilor, din moment ce poate suntem blocați aici,
împreună pentru câteva zile,
pot sugera o posibilă soluție?
Vom împărți prăvălia lui Minnie în două.
Partea de nord și partea sudică.
Cu masa
pe post de teritoriu neutru.
Am putea spune că partea de cameră cu șemineul
e un reprezentant simbolic al...
Georgiei.
În timp ce barul, reprezintă...
Philadelphia!
Atâta timp cât barul e Philadelphia, sunt de acord.
M-ai avem înțelegerea de care am vorbit în trăsură?
Te ajut să-ți aperi cei opt mii și tu mă ajuți să-mi apăr cei zece?
Unul din ei nu-i ceea ce zice că e.
Ce este?
E în cârdășie cu asta.
Unul din ei, poate chiar doi sunt aici ca s-o elibereze pe Domergue.
Și ca să facă asta, îi vor ucide pe toți de aici.
Și au doar două zile. Așa că, tot ce trebuie să facă
e să țină aproape și să aștepte o ocazie favorabilă.
Și atunci vor lovi.
Nu, târfă?
Dacă spui tu, John.
Sigur nu ești paranoic?
Pariem că,
tipul duplicitar nu-i atât de sincer ca Daisy.
Nu va avea răbdarea să stea aici și să aștepte.
Dar să aștepți adevărata oportunitate nu e atât de ușor.
Dacă nu se poate descurca, nu va mai aștepta.
Va încerca să-și creeze oportunitatea și atunci se va da de gol.
Ce ai de spus despre toate astea?
Ce am de spus? Despre delirul lui John Ruth?
Are perfectă dreptate.
Eu și cu unul din ăștia suntem în cârdășie
și așteptăm să mergeți toți la culcare
și atunci vă vom ucide pe toți.
Ascultați
cu toții.
Ea e Daisy Domergue.
E căutată moartă sau vie pentru crimă.
Zece mii de dolari.
Banii ăștia-s ai mei.
Nu vreau să împart.
Nici nu vreau să-i pierd.
Când răsare soarele o duc pe femeia asta la spânzurătoare la Red Rock.
Acum...
E cineva aici...
Care să mă oprească...
Să fac asta?
Serios?
Nu deranjează pe nimeni?
Ei bine, cred că sunt foarte norocos.
Cu toate acestea, sper că înțelegeți cu toții
nu pot avea încredere în cuvântul vostru.
Împrejurările mă obligă să iau...
Măsuri de precauție.
Când spui măsuri de precauție...
De ce am impresia că e vorba de mine?
Pentru c-am să-ți iau arma, fiule.
- Tu? - Da.
- Nu-i nimic personal. - Doar a mea?
Și călăul are o armă?
Mă ocup de a lui după ce mă ocup de a ta.
Mă simt cam gol fără ea.
Eu încă le am pe-ale mele.
Te voi apăra.
Ticăloșia se descoperă repede, nu-i așa, John Ruth?
Așa e, Joe Gage.
- Acum dă-mi arma. - O vrei?
Vino și-o ia.
Liniștește-te.
Ia mâna de pe armă.
Clipește dacă ești calm.
- A clipit? - A clipit.
Clipește dacă ai să rămâi calm?
- A clipit. - Ia-i pistolul.
Îmi pare rău pentru asta, fiule.
Cum am spus, nimic personal. Doar o măsură de precauție.
Destul de cotită.
Mă tem că același lucru e valabil și pentru tine, domnule
Mobray.
Trebuie luate măsuri pentru că viața e prea dulce pentru a o pierde.
Dă-mi găleata.
O.B.?
Du-te la latrină.
Ia găleata asta și arunc-o în hazna.
De ce trebuie eu să ies afară?
Deja ești îmbrăcat și am ceva încredere în tine.
După tine, maior.
Bine.
Îți dau drumul în timp ce mâncam.
Dacă umbli cu prostii ai s-o pățești.
Dacă te ridici un cm de pe scaun
îți trag un glonț drept în gât.
Așadar, Domergue,
cred că viscolul ăsta a fost norocos pentru tine, nu-i așa?
- Nu mă plâng, nu? - Nu.
Dar tu, Oswaldo?
Ce-i cu mine?
Uite,
la câte am făcut eu pentru bani, n-am dreptul să judec.
Dar nu-ți pare rău deloc să spânzuri o femeie?
Până se inventează un trăgaci pe care să nu-l poată folosi femeile,
dacă ești călău ai să spânzuri și femei.
La naiba, Ozzy, n-am privit niciodată lucrurile așa.
Când te gândești la toți ticăloșii de pe lumea asta
e singurul lucru care-i ajută.
Trebuie să-i spânzuri pe ticăloși, dar pe cei mari chiar trebuie să-i spânzuri.
Ticălosul naibii!
Era să mor acolo!
Nu mai ies afară în rahatul ăla cât oi trăi.
Ești bine, O.B.?
Sunt bine.
Voi fi bine.
Trebuie să mă încălzesc.
Vrei tocană, O.B.?
Tocană, mai târziu.
E bună.
Așadar...
Ce mai faci, maior negru?
Nu am dispoziția, Chris Mannix. Mai lasă-mă cu vrăjeala.
John Ruth spune că ai o scrisoare de la Lincoln.
Ți-am spus să cânți la altă masă.
Așa-i, John.
- Ai spus-o, nu-i așa? - Da, am făcut-o.
Așadar...
- Ai o scrisoare de la Abraham Lincoln? - Da.
De la acel Abraham Lincoln?
Da.
Abraham Lincoln, președintele Statele Unite...
Da.
- Ale Americii? - Da.
- Ți-a scris o scrisoare, personal? - Da.
- Personal? De genul "Dragă maior Warren"? - Nu. De genul "Dragă Marquis".
"Dragă Marquis" Abraham Lincoln președintele Statelor Unite ale Americii?
Da.
- Pot s-o văd? - Nu, nu poți.
Dar după cum spune John, nu erai un soldat negru
ales întâmplător dintr-un teanc de scrisori.
După cum spune John.
- Ați corespondat. - Da.
După cum spune John, ați fost chiar corespondenți?
Da.
Și un corespondent...
E practic un prieten.
John Ruth,
chiar crezi că un negru dat afară din cavalerie
pentru lașitate,
era prieten cu președintele Statelor Unite ale Americii?
John Ruth, regret să-ți dau vestea proastă, dar nimeni din prăvălia lui Minnie
n-a corespondat vreodată cu Abraham Lincoln,
și în niciun caz negrul ăla.
Toate astea au fost prostii?
Bineînțeles.
Cred că-i adevărat ce se spune despre voi.
Nu poți avea încredere în nimic din ce iese din gura voastră.
Ce s-a întâmplat, John Ruth?
Ți-am rănit sentimentele?
De fapt, ai făcut-o.
Știu...
Sunt singurul nenorocit negru pe care l-ați întâlnit, așa că o s-o las mai moale.
Dar n-aveți idee cum e să fii un negru acum în America.
Singura dată când negrii sunt în siguranță,
e atunci când albii n-au arme. Și această scrisoare,
a avut efectul dorit de dezarmare a albilor.
Spune-i cum vrei.
Eu îi spun un nenorocit de truc murdar.
Vrei să știi de ce aș minți despre ceva de genul ăsta, albule?
M-a urcat în diligența aia, așa-i?
O să-ți spun, așa cum bunul Dumnezeu i-a spus lui Ioan.
O scrisoare de la Abraham Lincoln n-ar fi avut un astfel de efect asupra mea.
- Aș fi lăsat o târfă să facă ceva pe ea. - Am scuipat pe ea.
Bravo, surioară!
Warren, fir-ar să fie, lasă-l în pace pe acel bătrân!
Stai jos, javră, am fost pe același câmp de luptă cu acest om.
Sau negați și lucrul ăsta?
Presupun că ai fost acolo.
Pot să-ți țin companie?
Da, poți.
La naiba.
Așadar, cum e viața de la război încoace?
Mi-a răpus ambele picioare.
Și ambele mâini.
- Nu mă plâng. - Aveți nevastă?
Febra a doborât-o, iarna trecută.
Cum o chema?
- Betsy. - O fată din Georgia?
Augusta.
Un băiat din Atlanta și o fată din Augusta.
Pe vremuri creșteam cai din Kentucky.
Tatăl ei era proprietarul crescătoriei de unde mi-am cumpărat majoritatea poneilor.
Fir-ar să fie.
Am făcut o afacere bună cu ea.
Am luat banii pe care mi i-a dat și am cumpărat niște puieți de piersic.
M-am căpătuit destul de bine.
M-am descurcat mult mai bine decât frații mei netrebnici, asta-i sigur.
Da, fiul tău a venit aici, acum câțiva ani.
A vorbit frumos despre mama sa.
- L-ai cunoscut pe băiatul meu? - Dacă l-am cunoscut?
Da...
Da, l-am cunoscut.
Nu l-ai cunoscut pe băiatul meu.
Crezi ce vrei.
Mi-ai cunoscut fiul?
- Știu ziua în car a murit? Dumneata o știi? - Nu.
- Vrei să știi în ce zi s-a întâmplat? - Da.
În ziua în care m-a întâlnit.
A venit până aici să vâneze niște negrotei.
La acel moment recompensa era cinci mii și dreptul de a se lăuda.
Să te bați cu rebelii, cinci mii, doar să tai capul unui negrotei,
era o sumă frumușică.
Așa că Johnny s-a cățărat pe muntele ăsta, în căutarea averii.
Dar nu era nicio avere de găsit.
Doar pe mine m-a găsit.
Toți băieții ăia au venit aici și au spus povești diferite,
când s-au aflat la mila pistolului unui negrotei:
"Hai să uităm toată tărășenia. Eu merg pe calea mea, tu pe a ta."
- Astea-s vorbele băiatului tău Chester. - Ești un mincinos afurisit.
"Dacă mă lași să mă duc acasă la familia mea, îți jur,"
n-o să mai calc în Wyoming niciodată."
Asta au spus toți.
Implora pentru viața lui.
Băiatul tău mi-a spus toată povestea vieții lui.
Și dumneata erai în acea poveste, generale.
Și când aflai că am pe mână fiul
ucigașului sângeros de negrotei de la Baton Rouge...
Știui că aveam să mă distrez.
Tacă-ți buzele alea mincinoase de negrotei!
Generale Smithers, nu-i da ascultare, nu l-a cunoscut pe băiatul tău!
Doar a auzit povestea, atâta tot!
Era frig în ziua în care ți-am omorât băiatul.
Nu mă refer la o zi friguroasă obișnuită pe muntele Wyoming. A fost mai rece de atât.
Și în acea zi friguroasă,
cu băiatul tău aflându-se la capătul periculos al pistolului meu...
L-am pus să se dezbrace.
Până la fundul gol.
Apoi i-am spus să meargă.
L-am pus să meargă două ore, până când frigul l-a leșinat.
- Nu mi-ai cunoscut niciodată băiatul? - Nu, nu l-a cunoscut!
E doar un negrotei șiret, care vrea să te facă să iei pistolul!
Atunci începe să implore din nou.
Dar, de data asta, nu mă implora să-l las să se ducă acasă.
Știa că n-o să-și mai vadă casa vreodată. Și nici nu mă implora pentru viața lui.
Pentru că știa că acest lucru apusese de mult.
Tot ce voia... era o pătură.
Nu judeca prea aspru un băiat, generale.
Niciodată nu ți-a fost mai frig cum i-a fost băiatului tău, în acea zi.
Ai fi surprins ce poate face un bărbat atât de înfrigurat, pentru o pătură.
Vrei să știi ce-a făcut băiatul tău?
Mi-am scos scula mare și neagră din pantaloni.
Și l-am pus să se târască prin zăpadă, în patru labe, până la ea.
Apoi l-am apucat de părul lui negru...
Și mi-am băgat membrul meu mare și negru, în gâtul lui afurisit.
Și era plin de sânge, deci era cald.
Poți să pui pariu că era cald.
Și Chester Charles Smithers,
a supt acel mădular negru și cald cât timp a putut.
Începi să-ți imaginezi, așa-i?
Băiatul tău...
Mădularul unui negru în gura lui.
El tremurând, plângând.
Eu râzând.
Iar el neînțelegând.
Dar tu înțelegi, nu, Sandy?
Nu i-am dat băiatului tău acea pătură.
Chiar după tot ce a făcut, și a făcut tot ce i-am cerut.
Nicio pătură.
Pătura aia a fost doar o promisiune a unui mincinos cu inima frântă.
Cam ca uniformele alea pe care uniunea le-a dat trupelor de culoare,
pe care tu ai ales să n-o recunoști.
Așadar, ce-o să faci bătrâne?
O să-ți petreci următoarele două sau trei zile,
ignorând negroteiul care ți-a omorât băiatul?
O să ignori suferința la care l-am supus?
O să ignori cum l-am forțat...
să-mi lingă tot mădularul?
Cea mai mare prostie pe care a făcut-o băiatul tău,
a fost să-mi spună... că era băiatul tău.
Capitolul patru
Domergue are un secret
Cam cincisprezece minute au trecut,
de când am văzut ultima oară personajele noastre.
Joe Gage s-a oferit voluntar să ducă afară cadavrul lui Smithers.
S-a tras la sorți pentru a vedea cine l-ar ajuta...
O.B. A pierdut.
Chris, John Ruth și Oswaldo,
au avut o discuție energică despre legalitatea omorului în autoapărare,
care tocmai se întâmplase.
Maior Marquis Warren, care este extrem de încrezător în privința
legalității a ce se întâmplase, i-a ignorat
a stat la masă de unul singur și a băut coniac.
Căpitanul Chris Mannix a luat haina generalului mort
și i s-a alăturat lui Oswaldo, aprinzând lumânările și felinarele.
Ozzy, ai avut o idee bună.
Hai să luminăm locul ăsta.
John Ruth a stat în dreptul ușii, ținând-o închisă,
așteptând ca Joe Gage și O.B. să se întoarcă.
Bob s-a delectat cu o manzana roja.
Însă, Domergue
nu s-a mișcat de la locul ei, de când John Ruth i-a desfăcut cătușele.
John Ruth...
Da?
Pot să cânt la chitara aia?
Haideți să ne întoarcem în timp puțin.
Băiatul tău, mădularul unui negru în gura lui.
Acum cincisprezece minute, maiorul Warren
l-a împușcat pe generalul Smithers în fața tuturor.
Dar, cu patruzeci de secunde înainte de acest lucru,
ceva la fel de important s-a întâmplat, dar nu toată lumea a văzut.
În timp ce maiorul Warren îi captiva pe cei aflați în încăpere,
cu povești despre scule negre în guri albe...
cineva... a otrăvit cafeaua.
A făcut tot ce i-am cerut. Fără pătură.
Și singura care l-a văzut...
a fost Domergue.
De asta capitolul ăsta se numește...
Domergue are un secret.
John Ruth.
Da.
Pot să cânt la chitara aia?
Da.
Dacă te întorci cu altceva decât o chitară,
o să cânte și pistolul meu o melodie.
Marșul de moarte al lui Domergue. Ai priceput?
Da, da. Am priceput.
Asta e melodia pe care voiai s-o cânți în diligență, nu?
Da.
E destul de drăguță.
- Mai ai încă o strofă la ea? - Da, mai am.
Haide, cânt-o.
Cum spui tu, John.
Dă-mi chitara aia!
Gata cu muzica!
Întoarce-te!
- Nu, nu, nu. - Da, da, da. Taci!
Când ajungi în Iad, John.
Spune-le că Daisy te-a trimis.
Mannix, cafeaua!
Dumnezeule!
Dă-mi pistolul ăla afurisit!
Nu mă pune la încercare, cățea!
Toată lumea să stea cu spatele la zidul ăla de colo.
Fir-ar să fie!
Treci sau nu, Joe Gage. Tu decizi.
- Trec. - Atunci treci.
Și tu, senor Bob.
Întoarceți-vă și puneți mâinile pe perete.
Dați jos pantofii ăia de zăpadă.
Tăceți din gură și faceți ce vă spun.
Dacă vorbiți, o să încasați un glonț.
Dacă vă mișcați brusc sau puțin ciudat, o să încasați un glonț.
Nu un avertisment, nu o întrebare, ci un glonț.
Ați priceput?
- Vreau să vă aud spunând: "Am priceput". - "Am priceput."
- "Am priceput". - Cu toții am priceput.
Chris Mannix, vino încoace pe partea asta.
Haide.
Ia pistolul din teaca mea.
Îndreaptă-l spre ei.
După cum am spus, dacă cineva face ceva. Și mă refer la orice lucru.
Omoară-l.
Carevasăzică...
ți-ai dat seama în sfârșit că spuneam adevărul
despre faptul că sunt șeriful din Red Rock?
Nu știu ce să zic în privința asta.
Dar știu că nu ești tu ucigașul care a otrăvit cafeaua.
Pentru că era s-o bei și tu.
Dar unul dintre ei este.
Dă-mi cheia.
Dă-mi cheia!
Bastard negru nenorocit!
O să mori pe muntele ăsta și o să râd când o să se întâmple asta!
Ce-am spus eu în privința vorbitului?
Am vorbit serios, nu?
Și tu trebuie să înțelegi că tocmai ai omorât
singurul om de aici, care era hotărât să te ducă vie la Red Rock.
Unul dintre voi... lucrează împreună cu ea.
Sau doi dintre voi lucrează cu ea.
Sau toți...
Dar numai unul dintre voi a otrăvit cafeaua.
Ce farmece are cățeaua asta, de l-ar face pe un om să înfrunte viscolul,
și să ucidă cu sânge rece, singur nu știu.
Dar John Ruth încearcă să-ți spânzure femeia,
așa că îl omori. Bine... poate.
Dar O.B. nu urma să spânzure pe nimeni.
Asta-i sigur.
Dar cu siguranță zace mort acolo, nu-i așa?
Așa e, ticăloșilor.
La fel ca oricare dintre noi, care am fi băut acea cafea.
Adică eu, fir-ar să fie.
Aceia dintre voi, care aveți mâinile pe perete
și nu se joacă de-a otrava, trebuie să se gândească la asta.
Gândiți-vă cum ar fi fost, dacă voi v-ați fi rostogolit pe podea.
Și la faptul că omul aflat lângă voi, ar putea să fie responsabil.
Știu pe cine am pus eu pariu. Așa e, Joe Gage, la tine mă uit.
Nu te grăbi, Chris. O să ajungem acolo.
Hai s-o luăm ușor.
Hai s-o luăm mult mai ușor.
Cine a făcut cafeaua?
El a făcut-o.
- Da, el a făcut-o, nu? - Da, el a făcut-o, nu?
Dar tocana m-a pus pe gânduri.
De cât timp ați spus că a plecat Minnie?
De-o săptămână?
Si.
Vedeți voi, mama obișnuia să facă tocană.
Și mereu avea același gust, indiferent de ce carne avea în ea.
Și mai era un ins pe plantație, unchiul Charly?
Și el făcea tocană. Și, asemenea mamei mele,
am mâncat tocana făcută de el, de când eram țânc,
până când am devenit adult.
Și, indiferent de ce carne punea, mereu avea gustul tocanei unchiului Charly.
N-am mai mâncat tocana făcută de Minnie de șase luni, așa că nu-s expert, dar aia...
e tocana făcută de Minnie.
Deci, dacă Minnie s-a dus în nord să-și viziteze mama pentru o săptămână,
cum de a făcut tocana azi dimineață?
Iar ăsta?
Ăsta... e scaunul lui Sweet Dave.
Când m-am așezat în el mai devreme, nu mi-a venit să cred.
Nimeni nu stă în scaunul lui Sweet Dave.
Ăsta poate fi localul lui Minnie, dar ăsta e, cu siguranță,
scaunul lui Sweet Dave.
Și dacă s-a dus în nord...
Sunt al naibii de sigur că scaunul ăsta ar merge cu el.
Ce e în scaun?
Exact cum credeam.
Sângele blestemat al lui Sweet Dave.
Așadar... mă acuzi de crimă?
După cum văd lucrurile, Senior Bob,
cel care lucrează cu ea,
nu e ceea ce pretinde. Și dacă tu ești acela,
asta înseamnă că Minnie și bărbatul ei nu sunt la mama ei.
Sunt în spate, morți pe undeva.
Iar dacă tu ești, Britanicule,
adevăratul Oswaldo Mobray stă printr-un șanț pe undeva.
Iar tu ești doar un englez care se dă drept el, înaintând actele sale.
Sau, mergem pe teoria mea, adică cel mai urât tip a făcut-o.
Ceea ce înseamnă că tu ești, Joe Gage.
Să înțeleg că ai dedus faptul că era otrăvită cafeaua,
în timp ce îl omorai pe bătrân?
Da.
Ei bine, mi negro amigo, în timpul întregului incident...
Stăteam în partea aia. Cântam "Silent Night" la pian.
N-am spus că tu ai otrăvit cafeaua. Am spus că nu tu ai făcut tocana.
Teoria mea e...
că lucrezi cu omul care a otrăvit cafeaua.
Și amândoi ați omorât-o pe Minnie,
și pe Sweet Dave și pe oricare a ales ziua asta ghinionistă
în care să viziteze prăvălia lui Minnie, azi dimineață.
Și la un anumit moment,
voiați să tăbărâți pe John Ruth și s-o eliberați pe Daisy.
Dar n-ați pus la socoteală viscolul și nici pe noi doi.
Atât am reușit să înțeleg. Cum mă descurc?
Ești un negrotei cu imaginație, nu-i așa?
Prin urmare, intenționezi să mă ucizi bazându-te
pe o teorie de negrotei exagerată?
Sau poți s-o dovedești, cabron?
Nu-i atât de exagerată, Senior Bob.
Și e mai mult decât o teorie.
De cât timp ai spus că lucrezi pentru Minnie?
De patru luni.
Dacă ai fi fost aici acum doi ani și jumătate
ai fi știut despre acel semn care atârna deasupra barului.
- Minnie ți-a spus de el? - Nu.
Vrei să știi ce scria pe semnul ăla, Senior Bob?
"Câinii și mexicanii nu sunt acceptați."
Minnie a atârnat acel semn în ziua în care a deschis prăvălia asta.
Și a atârnat deasupra acelui bar în fiecare zi până când ea
l-a dat jos, acum aproape doi ani.
Știi de ce l-a dat jos?
Începuse să accepte câinii.
Minnie place pe toată lumea, dar sigur nu-i plac mexicanii.
Așa că, atunci când îmi spui că Minnie s-a dus în Nord să-și viziteze mama,
găsesc acest lucru puțin probabil... dar, în regulă... poate.
Dar atunci când îmi spui că Minnie Mink a luat prăvălia,
cel mai prețios lucru pentru ea,
și a lăsat-o în mâinile unui mexican afurisit?
La asta m-am referit în hambar, când am zis: "Asta nu pare să fi fost Minnie."
Acum te fac mincinos, Senior Bob.
Și dacă minți, ceea ce faci,
atunci tu ai omorât-o pe Minnie și pe Sweet Dave.
Patru gloanțe fără valoare și uite așa s-a dus Senior Bob.
Dar asta tot nu ne apropie...
de cel care a otrăvit cafeaua.
- Așa-i, Chris? - Nu, cu siguranță nu.
Unul dintre voi a otrăvit cafeaua asta, ca s-o elibereze pe Daisy.
Dacă nu aud o mărturisire din partea unuia dintre voi, nenorociților,
iute, rapid și în grabă,
o să torn toată cana asta de cafea, pe gâtul afurisit al acelei cățele.
Bine, s-a scurs timpul.
Oprește-te! Bine, eu am făcut-o, eu am otrăvit cafeaua.
La dracu', știam eu!
Acum o să mori, bastard ucigaș.
Maior Warren lasă-mă, te rog, să-o trimit în iad pe jigodia asta urâtă.
L-ai omorât pe O.B., care face cât zece ca tine!
Warren, pot să-l omor?
Ia-ți adio de la boașe.
Maior Warren?
N-am pistol, șerifule.
Capitolul cinci
Cei patru pasageri
Mai devreme, în acea dimineață
Salut, Charly, băiatul meu, ce naiba mai faci?
Salutări Ed, salutări Judy!
- Câți ai? - E plină azi, prietene.
Avem unul care așteaptă.
Va trebui să mai aștepte, pentru că nu mai avem loc.
Trebuie să-i spui lui Minnie. Fiindcă e aici
de două zile și Minnie vrea ca el să plece de aici.
Nu pot să-i ofer un loc pe care nu-l am.
Ascultă, du-i pe pasageri înăuntru, fă-le cunoștință cu Minnie.
- Încălzește-te și bea niște cafea. - Bine.
Am ajuns la Prăvălia lui Minnie.
Ieșiți afară, ca să vă întindeți picioarele.
Când sunteți gata, intrați înăuntru,
încălziți-vă lângă foc, beți niște cafea. Vă fac cunoștință cu Minnie.
Bună, Minnie!
Nu încerc să-ți spun cum să-ți conduci afacerea.
Dar aș zice că primul lucru pe care ar trebui să-l faci e cafeaua.
- Intrați, nu vă sfiiți. - Pălăriile!
Ea e Minnie, iar acesta e localul ei.
Iar în spatele meu, cea care jumulește găina, e Gemma.
Ce zâmbet încântător are!
Domnul în uniformă nu-l cunosc,
dar cel cu care joacă șah este Sweet Dave.
- Bună, Dave! - Bună, Judy!
Minnie, aceștia sunt pasagerii.
Nu e suficient.
Haide, dați-vă jos cârpele, să vă vedem fețele și să vă auzim numele.
Oswaldo Mobray, doamnă.
Joe Gage.
Bob.
Și eu sunt Jody.
E o surpriză plăcută să găsim un sanctuar atât de cald
în mijlocul unui iad atât de rece.
Faceți-vă confortabili. Încălziți-vă lângă foc.
O să ne încălzim lângă cuptor, dacă e în regulă?
Cuptor, șemineu, mi-e indiferent. Încălziți-vă.
Judy a spus ceva despre cea mai bună cafea din lume?
Da, am impresia că Judy chiar a zis ceva despre cea mai bună cafea din lume.
Nu știu ce să zic de toate astea. Dar vă spun cum este.
E caldă, puternică și bună.
Iar pe zăpada asta vă încălzește cu siguranță.
Nu trebuie s-o vinzi, Minnie, trebuie s-o faci.
Iar tu trebuie să-ți miști fundul afară și să-l ajuți pe Charly cu bagajele,
iar pe Ed trimite-l încoace.
Da, doamnă.
- Dar prepară cafeaua. - Pe tine te prepar.
Nu știu, un bătrân.
Nu știu ce să fac în privința asta.
Îți spun doar ce a zis.
Oricum, m-a trimis aici să-l ajut pe Charly. Vrea să vorbească cu tine.
- Charlie, ai tu grijă de cai? - Da.
Domnișoară Minnie. Vreți să-mi rulați o țigară?
Sigur, dragule. Fumez tutun Red Apple. E în regulă?
E preferatul meu.
Nu mă băgați în seamă, domnilor. Mă uit doar.
Joci?
Știți, cred că cel puțin doisprezece oameni,
au încercat să mă învețe jocul ăsta afurisit.
Dar n-am putut să rețin mișcările.
Dar, dacă nu deranjez, aș vrea să privesc.
Îmi place să-l bat pe bătrânul ăsta în fața unei audiențe.
Nu bați pe nimeni.
Merci beaucoup, mademoiselle Minnie.
- Ce frumos! Ce-a fost asta? - E franceză.
- Vorbești franceza? - Oui.
- "Oui"? Ce înseamnă asta? - Înseamnă "da".
Oui... da.
- Dave, întreabă-mă dacă am fundul gras. - Ce?
- Întreabă-mă dacă am fundul gras. - Este.
- Ți-am zis să mă întrebi! - De ce?
- Fă-o! - Fundul tău e gras?
Oui. Ia uitați-vă, pot vorbi franceza.
Dumneavoastră sunteți vânzătoarea de bomboane?
Câte acadele iau cu o monedă de 5 cenți?
Cinci.
În regulă.
- Poftiți. - Mulțumesc, dragule.
Bine.
Dați-mi voie să vă ajut, doamnă.
V-am adus bagajele, în caz că vreți
să vă schimbați hainele până ajungeți în Red Rock.
Vrei o acadea?
Mulțumesc.
De ce ți se spune Judy Șase cai?
Pentru că sunt singura Judy pe care ai văzut-o care poate struni 6 cai.
Că bine zici. A fost o întrebare cam stupidă.
- Te superi dacă-mi ții scara? - Solidă ca o piatră, doamnă.
Ai un accent foarte drăguț. De unde e, din Anglia?
- Nu sunt de acord! - Noua Zeelandă.
- Aveți grijă, doamnă. - E cumva pe lângă Vechea Zeelandă?
Auckland? Ce dracu' e Auckland?
De acolo sunt, e cel mai mare oraș al nostru.
- Cafeaua e gata! - Era și timpul.
- Cea mai bună cafea de pe munte. - N-aș zice chiar așa.
E pe placul căruțașilor diligențelor. Pasagerilor nu le place atât de mult.
Cei mai mulți găsesc că e prea tare.
Nu poate fi prea puternică pe muntele ăsta. Mulțumesc.
Cum ți se pare?
Rahat!
Bătrânul ăsta arată bine.
Nu știu.
Dă bine. E autentic.
Bătrânul ăsta?
Nu putem să ne încredem în bășinosul ăsta bătrân.
Bineînțeles că putem. Trebuie doar să-l convingi să aibă încredere în noi.
Fără grăsanele astea, locul ăsta va părea gol.
El adaugă ceva, nu mult, dar ceva.
Tu ce crezi, Pete?
Recunosc, face ca înscenarea să fie mai convingătoare.
Bine, vorbesc cu bătrânul.
Strângem cadavrele și le azvârlim în fântână?
Apoi decuplăm caii și îi ducem în hambar ca să-i hrănim.
Stai puțin, să duci caii e o treabă ușoară.
Dar să târăști grașii ăștia afurisiți
în susul și în josul muntelui, asta-i imposibil amice.
Bine. Până la urmă ăsta-i un magazin, așa că trebuie să fie o roabă pe undeva.
Începeți să duceți caii,
și imediat ce termin de vorbit cu moșul ăsta,
vin și vă ajut, bine?
Îmi aduci haina?
Ascultă-mă. Tocmai m-am angajat aici.
Orice ar fi făcut Minnie de v-a înfuriat,
n-am avut niciun amestec.
Ei, bătrâne...
dacă erai o pisică... faptele petrecute aici,
s-ar socoti ca fiind una din cele nouă vieți ale tale.
Îți dai seama cât de aproape ai fost să fii aruncat pe o grămadă de negri?
Da.
Iar când vine vorba de grămada de negri pe care o facem în spate,
n-o să te coste nimic dacă faci pe generalul. Crezi asta?
- N-am așteptări prea mari. - Nu te grăbi, bătrâne.
Ai putea să scapi din asta.
Astăzi, mai târziu,
un bandit murdar o să vină aici.
Și o s-o aibă pe sora mea alături de el.
O aduce în lanțuri.
O duce la Red Rock ca s-o spânzure.
- Știi de ce? - Nu.
Pentru zece mii de dolari.
De asta.
Și când va ajunge aici,
o să-l omor pe acel ins și o să-mi eliberez sora.
Ai vreun motiv pentru care ai vrea să te amesteci
în salvarea surorii mele de la frânghia unui călău?
- Nu. - N-ai?
- Nu, n-am. - Ești sigur că n-ai?
Adică tocmai i-am omorât pe Minnie și pe Sweet Dave.
Tu și Sweet Dave păreați destul de prietenoși aici.
Tocmai i-am întâlnit pe oamenii ăștia. Nu-mi pasă de ei, de tine sau de sora ta,
sau de orice alt ticălos din Wyoming.
Ăsta e un răspuns bun, bătrâne.
Când ei vor ajunge aici,
trebuie doar să stai în scaun. Și să nu faci nimic.
Nu spui nimic. "Bună ziua", "Mulțumesc", "Noapte bună!", cam atât.
Poate îți spui numele, dar atât.
Bună ziua, mulțumesc, noapte bună și...
- Poate numele tău. - Poate numele meu.
Fii un bătrân, fii țicnit. Culcă-te.
Să nu spui nimic, absolut nimic
acelui vânător de recompense care o are pe sora mea.
- Înțelegi? - Da.
Când voi avea ocazia favorabilă,
îl omor, îmi eliberez sora și te las în pace.
Batem palma?
Batem palma. Mulțumesc.
Pe parcursul următoarelor patru ore,
Jody și băieții au azvârlit cadavrele în fântână.
Au pus caii deoparte.
Au făcut curățenie.
Au dosit arme pentru a le folosi ulterior.
Și au așteptat ca diligența lui John Ruth și a lui Daisy să sosească.
Iată-i că sosesc!
În regulă, băieți, asta e. Pregătiți-vă!
Țineți minte, nu contează dacă întâlnim patru oameni sau patruzeci,
tot o să-l înfruntăm pe John Ruth legat cu lanțul
de sora mea, cu un pistol îndreptat spre burta ei.
Uciderea acelui ins ăla până s-o omoare pe sora mea, n-o să fie ușor.
Dar credeți-mă, că exact asta o să facem.
Așa că trebuie să avem răbdare.
Prins aici, pentru două sau trei zile, la un moment dat, o să-și închidă ochii
și atunci îi zburați țeasta.
Ține minte, bătrâne. Dacă sora mea nu scapă vie de pe muntele ăsta,
nici tu nu scapi.
Voi face tot ce pot.
Succes, amice!
Ce naiba se petrece? Nu mai așteptam o diligență în seara asta?
Da, văd că mai aveți una aici.
De-abia am reușit să duc caii la grajd.
Nu ăsta e traseul normal. Dar ne-am împotmolit
de partea greșită a unui viscol,
deci se pare că v-ați pricopsit cu noi.
Trebuie să mai bat una.
Sweet Dave e înăuntru?
Nu sunt aici. Eu conduc prăvălia cât timp sunt ei plecați.
Unde-s Minnie și Sweet Dave?
Spune că nu sunt aici. El are grijă de prăvălie, cât timp sunt ei plecați.
- Cine ești? - Sunt Bob.
Oricine ai fi, ajută-l pe O.B. să bage caii.
Scoate-i din frigul ăsta, înainte ca viscolul să-i lovească.
Tocmai am pus caii ăia deoparte.
Dacă vrei să-i duc rapid, trebuie să mă ajuți.
Am pus doi dintre cei mai buni oameni de-ai mei să se ocupe de asta.
L-ați auzit, paraziților, treceți la treabă.
Haide, să mergem!
- Deschideți! - Dă-i un picior ca s-o deschizi!
- Ce? - Dă-i un picior!
Ultimul capitol
Om negru, Iad alb
Ce mai faci, bătrâne?
Mi-au împușcat nucile. Au înghețat,
ard în același timp și sângerează ca un porc blocat.
Cred că o să mor.
Și nenorociții ăștia au făcut-o.
Asta fac. Tu ce mai faci?
Piciorul mă doare foarte tare.
Dar cred că dacă-mi pun toată greutatea pe piciorul drept...
Eram sarcastic. Nu dau doi bani pe piciorul tău.
Fă-te confortabil.
Nu-ți face griji în privința confortului meu.
Rahat! Nici nu mai îmi simt fundul.
Fă-ți griji în privința nebunilor ăstora
și a golanului care împușcă boașe, din subsol.
În regulă!
Tu!
Tipul aflat la subsol!
Fie te predai până când număr la trei,
sau o împușc în cap pe Domergue.
Unu... Doi...
Nu, nu, nu! N-o împușca! Urc!
Stai puțin golan trăgător în ouă.
Tu doar deschide trapa. Îți spunem noi când să urci!
Aruncă pistolul!
Aruncă-l spre pat.
Pun pariu că mai are unul.
Aruncă celălalt pistol.
N-am alt pistol!
Ai face bine să scoți alt pistol din fund!
Pentru că dacă nu arunci încă unul,
în următoarele două secunde, o s-o omorâm pe cățeaua asta!
Vezi? Ți-am spus eu.
Acum...
cu mâinile la vedere...
ieși încet sus!
Ce mai faci, prostuțo?
Mai bine acum că-ți văd fața hidoasă.
Îți place asta? Golan castrator ce ești!
Ce faci, voia să se predea?!
I-a luat prea mult timp, așa că am făcut-o în locul lui.
Joe Gage mișcă-ți fundul și închide trapa.
Îmi pare rău, dragă.
Pot să stau pe scaun?
Da, poți.
Ține-ți mâinile pe masă.
Și nu le mișca.
Mannix!
Ai ales momentul greșit să îndrăgești negroteii.
Nu-ți dai seama că negroteiul ăla și John Ruth
te-au pus în mijlocul pericolului?
Ești pe cale să fii omorât într-un local de negrotei și nici măcar nu știi de ce!
Bine, cățea...
O să mușc... de ce?
Sunt în cârdășie cu toți trei...
dar nu pentru că le-am căzut cu tronc.
Ci pentru că suntem membrii unei bande, banda Jody Domergue!
Tipul pe care tocmai l-ați omorât în subsol, era Jody Domergue, fratele meu!
Cine naiba e Jody Domergue?
Vrei să-i spui vânătorule de recompense?
E o pisică grasă, în valoare de 50.000 de dolari.
Și fiecare membru din gașca lui valorează cel puțin 10 mii.
Ceea ce explică, în sfârșit, de ce tu valorai zece mii.
Iar când soarele va răsări, negroteiule,
vor veni după noi cei 15 oameni de-ai fratelui meu! Spune-le, Grouch!
Jody are 15 oameni care așteaptă în Red Rock.
Dacă noi nu reușeam să-l omorâm pe John Ruth și s-o eliberăm pe Daisy aici,
treaba lor era să prade orașul,
să-l omoare pe John Ruth și s-o elibereze pe Daisy acolo.
Acum că fratele meu a murit, eu conduc banda asta, așa-i băieți?
- Așa e, Daisy. - Da.
Chris, îți spun, încă n-ai făcut nimic care să nu fie iertat.
Așadar...
- Hai să facem o învoială. - Fără îndoieli, cățea!
O să-l lași pe negroteiul ăla să vorbească în numele tău, Chris?
Stai puțin, Warren.
Văzând că n-are nimic de vânzare,
sunt curios ce ar putea să-mi ofere. Fă-mi pe plac.
În regulă, cățea.
Care... e... propunerea ta?
Una ușoară.
Ia pistolul și împușcă-l mortal pe negroteiul ăla.
Apoi stăm frumos cu toții pentru următoarele două zile.
Când se topește zăpada...
ne întoarcem în Mexic și tu te duci în Red Rock să-ți pui steaua pe piept.
Pete, câți bani putem să-i dăm?
Păi... putem să i-l dăm pe Marco.
Numele adevărat al lui Bob e "Marco Mexicanul"?
Valorează douăsprezece mii de dolari.
- El e "Marco Mexicanul"? - Întocmai, da.
Acum după ce i-am făcut fața țăndări, Marco nu valorează niciun peso.
Dacă mor, în următoarele două zile,
ceea ce e mai mult decât probabil, mă poți avea.
Sub numele "Englezul Pete Hicox", am o recompensă federală
de cincisprezece mii de dolari.
- Sunt toți ai tăi, Chris. - Vorbește în continuare, Pete.
O să vorbești până când vei muri.
Joe Gage, tu cine ești?
- Grouch Douglass. - Ai auzit de el?
Da, am auzit de Grouch Douglass. Valorează 10 mii, ca Daisy.
Amintește-mi,
de ce n-am putea să vă omorâm pe toți, ca mai apoi să luăm banii?
Poți să ne omori pe toți. Dar n-o să cheltuiești
un cent din acei bani de recompensă.
Și n-o să pleci viu de pe muntele ăsta.
Fiindcă atunci când se va topi zăpada, restul găștii lui Jody,
toți cei cincisprezece, care așteptau în Red Rock, o să vină aici.
Să zicem că ne împuști pe toți.
Dacă vrei toți banii de recompensă pe gașca Domergue,
tot trebuie să ne duci cadavrele în Red Rock.
Și asta n-o să fie ușor.
Pentru că mă îndoiesc că poți dirija patru cai legați.
Și acea căruță e prea grea pentru doi cai.
Asta înseamnă că va trebui să conduci un șir de cai spre Red Rock.
Iar cu acea zăpadă adâncă, după viscol,
n-o să poți duce mai mult de un cadavru pentru fiecare cal.
Asta înseamnă că tu ai conduce un șir de patru cai în Red Rock,
iar cu toți acei cai în zăpadă,
și tu fiind de unul singur, o să-ți fie cam greu.
Apoi vei da nas în nas cu Banda Domergue,
mai zi-mi o dată Grouch, câți sunt?
- Cincisprezece ucigași puternici. - Iar când acei cincisprezece ucigași,
vor da peste tine,
și vor vedea că ai toate cadavrele noastre,
n-o să te omoare doar pe tine și pe negrotei.
O să se întoarcă în Red Rock și o să omoare fiecare ticălos din orașul ăla.
Chiar ești șeriful din Red Rock? Vrei să salvezi orașul?
Împușcă-l mortal pe negroteiul ăla!
Isuse Cristoase!
Acum crezi în Isus, cățea? Bine, pentru că ești pe cale să-l întâlnești!
Mai vrea cineva să facă o învoială?
Învoiala e valabilă, Chris.
N-ai făcut ceva ce nu poate fi iertat.
Totul depinde de negroteiul ăla.
Împușcă-l mortal, ia-mi trupul
și așteaptă să treacă zăpada alături de Daisy și Grou...
Mannix!
Dă-mi pistolul meu!
Aruncă-l încoace!
Așadar...
Spuneai adineauri...
Că noi doi stăm aici...
Frumos, ca între prieteni...
Pentru următoarele două zile...
Apoi se topește zăpada,
pleci de aici, te întâlnești cu gașca ta și o tulești în Mexic?
Asta-i învoiala, nu?
Da.
Iar eu îi primesc pe Oswaldo și pe Joe Gage?
Da.
Dar Jody valorează cincizeci de mii, ce zici de trupul lui?
Cazi la învoială cu târfa asta diabolică?
Nu spun că fac o învoială cu ea, vorbim doar. Calmează-te.
Ce zici de trupul lui Jody și de cei cincizeci de mii?
Te-ai lăcomit, Reb, nu facem învoiala.
Luăm cu noi trupul lui Jody, are copii.
Deci îl omor pe Warren... și suntem prieteni?
Da.
Nu facem învoiala, curvo.
Chris, faci cea mai mare greșeală din viața ta!
Când băieții noștri o să ajungă aici, în vro' două zile, o să-ți taie boașele!
Și nu mai rămâne un băț neatins de foc, în orașul ăla.
Presupun că ar trebui să fac pe mine de frică acum, nu?
Dacă ai avea creieri, da.
Vezi tu...
Uite care-i problema, Daisy.
Pentru ca eu să fiu speriat de amenințările tale,
trebuie să cred în acei cincisprezece bandiți care așteaptă în Red Rock.
Și măi să fie... nu cred.
Cred așa...
Joe Gage sau Grouch Douglass, sau cum dracului îl chema...
a otrăvit cafeaua...
Iar tu l-ai privit cum a făcut-o.
M-ai privit cum mi-am pus și n-ai spus nici pe dracu'...
Și, mai cred...
că ești ceea ce ai fost mereu...
o târfă mincinoasă, care ar face orice
să păcălească frânghia care o așteaptă în Red Rock,
incluzând balivernele despre cincisprezece bandiți în plus,
oriunde vrei să fii.
Și...
Cred că, atunci când vine vorba de ce a mai rămas
din Banda Jody Doe-ming-grey...
Mă uit la ei, chiar aici, chiar acum, morți, pe podeaua asta afurisită.
Ai dreptate, fir-ar să fie.
O să mori pe muntele ăsta, Chris.
- Fratele meu conduce o armată de oameni... - Numai gogoși!
Tăticul meu a condus o armată,
a condus o armată de renegați, care luptau pentru o cauză pierdută!
Tăticul meu a ținut laolaltă patru sute de oameni, după război
cu nimic altceva decât respectul lor, pentru comanda lui.
Fratele tău e doar o pușlama care a condus o bandă de ucigași.
Nu mă simt prea bine.
Rahat!
Mai trăiești, albule?
Mannix!
La dracu!
Băiete!
Ridică-te!
Chris Mannix! Curul nu ți-e prins în cuie de podea!
Trezește-te dracului!
Trezește-te, băiete!
N-am murit, nemernic negru.
Chris Mannix, poate te-am judecat greșit.
Acum am ajuns în acea parte a poveștii...
- În care îți fac țăndări țeasta! - Nu, nu. N-o împușca!
De ce nu?
John Ruth.
John Ruth a fost un nemernic puternic.
Dar, ultimul lucru...
pe care nemernicul ăla l-a făcut, până să moară...
a fost să-ți salveze viața.
O să murim, băiete.
N-avem un cuvânt de spus în această privință.
Dar mai e un lucru în care putem lua o decizie.
Iar acela e modul în care o vom omorî pe cățeaua asta.
Dacă o împușcăm scapă prea ușor...
John Ruth putea s-o împuște oriunde, și la orice oră, pe parcursul călătoriei,
John Ruth a fost Călăul...
Iar atunci când te prinde Călăul, nu mori străpuns de glonț.
Atunci când te prinde Călăul...
ești spânzurat.
"Trebuie să spânzuri doar nemernici răi."
"Dar pe nemernicii răi, trebuie să-i spânzuri."
Ca prim și ultim fapt, în calitate de șerif al Red Rock-ului,
te condamn, Domergue,
să fii spânzurată până îți vei da duhul.
Stai puțin, Daisy. Vreau să privesc.
Ce dans frumos!
Chiar că a fost frumos.
Pot să văd scrisoarea de la Lincoln?
Dragă Marquis...
Sper ca scrisoarea asta să te găsească,
sănătos și puternic.
Eu sunt bine,
deși îmi doresc să fi fost mai multe ore într-o zi.
Sunt foarte multe de făcut.
Vremurile se schimbă încet, dar sigur.
Iar oameni ca tine vor face diferența.
Succesul tău militar se datorează,
nu doar ție, ci întregii tale rase.
Sunt foarte mândru de fiecare dată când aud vești despre tine.
Încă mai avem o cale lungă de parcurs, dar mână în mână,
știu că vom ajunge acolo.
Voiam doar să știi, că ești în gândurile mele.
Să sperăm că drumurile noastre se vor intersecta în viitor.
Până atunci, rămân prietenul tău.
Bătrâna Mary Todd mă strigă,
deci bănuiesc că e vremea de culcare.
Cu respect, Abraham Lincoln.
"Bătrâna Mary Todd..." A fost un detaliu drăguț.
Da... Mulțumesc.
Traducerea și adaptarea: FlorinA și Undergrow (Subtitrări-Noi Team)
Revizuire: muLineZu