‫שימו לב, אנחנו באים‬
‫עבר קצת זמן, אנחנו חוזרים בגדול‬
‫תתכוננו לכייף‬
‫יהיו אקשן ושיגועים‬
‫אנחנו הצ'יפמאנקס‬
‫אלווין, סיימון, ת'יאודור‬
‫- דייב משעווה -‬
‫אתה תהיה יצירת המופת שלי.‬
‫הוא יצפה אותו בשעווה חמה?‬
‫כי אם כן...‬ ‫-ששש. אתה מקלקל את האווירה.‬
‫הילדים יופתעו מאוד‬
‫כשיגלו שנוצג במוזיאון השעווה מאדאם טוסו.‬
‫אני כל כך שמחה שתהיה אצלנו כמה ימים.‬
‫אוכל לסיים את הפסל שלך.‬
‫אוי, לא. מצטער, אני מוכרח לסיים.‬ ‫להתראות בקרוב.‬
‫חבר'ה, מה הבעיה?‬
‫אין בעיה! סתם צופים בסרט מצויר‬
‫כן, סתם צופים בסרט מצויר.‬
‫הוא דומה באופן בלתי...‬
‫שמעו, אני נוסע לכמה ימים...‬
‫למה?‬ ‫-זו הפתעה.‬
‫איזה סוג של הפתעה?‬ ‫-הסוג הסודי, אלווין.‬
‫ביקשתי מגברת מילר שתהיה פה בהיעדרי.‬
‫מה? לא.‬
‫דייב, אנחנו סנאים.‬
‫חיינו בטבע, תרנו אחרי מזון, הברחנו טורפים!‬
‫נראה לך שלא נסתדר כמה ימים בלי גברת מילר?‬
‫שלום! ילדים?‬
‫זו הפעם השישית החודש שדייב ב"נסיעת עסקים".‬
‫משהו קורה ואני מתכוון לגלות מה.‬
‫בריט, אני צריך טובה. תביאו בגדי בנים.‬
‫אני צריך שתתחזו לנו.‬
‫מה קורה, אנשי המסיבות? אלווין הגבר הגיע.‬
‫מה!‬ ‫-תנו בראש.‬
‫עושים את זה נכון, בסגנון אחים.‬
‫תפסיקו. אתן יודעות שאנחנו לא מדברים ככה.‬
‫היי, צריך לזוז.‬
‫ילדים?‬ ‫-כאן!‬
‫כלומר... כאן!‬ ‫-יו!‬
‫די עם ה"יו".‬
‫דיוויד, תיכנס.‬
‫לדייב יש חברה! ידעתי שמשהו קורה.‬
‫וואו! זה כמו להביט במראה.‬
‫הוא גם זז ומדבר, תראה.‬
‫חבר'ה, חזרתי הביתה.‬ ‫-זה נהדר!‬
‫זוכר שהקלטתי כמה משפטי מפתח שלך?‬
‫זה רעיון מצוין, חבר'ה! נשיר שיר?‬
‫נראה אמיתי לגמרי.‬
‫בוא. אתה בטח רעב.‬
‫טוב, חבר'ה. זמן לריגול קטן.‬
‫עלינו לוודא שהיא מתאימה לדייב.‬
‫ת'יאודור, תתרחקו!‬
‫בחייך. כמה גרוע זה יכול להיות?‬
‫תתרחק, ת'יאודור!‬ ‫-אוי!‬
‫חייבים להיכנס.‬
‫נראה לכם שזה בטוח?‬ ‫-לא.‬
‫מכל של שעווה מומסת.‬ ‫-כמו בסרט ההוא.‬
‫כן!‬
‫אני לא רוצה שהילד היפה יתכסה אבק.‬
‫אתה תהיה יצירת המופת שלי.‬ ‫אחזור אחר כך לשיוף אחרון.‬
‫זה לא דייב, נכון?‬ ‫-ברור שלא, ת'יאודור.‬
‫ת'יאודור, אולי תבדוק?‬
‫אתה תבדוק.‬
‫דייב!‬ ‫-מה קרה?‬
‫הוא התאהב באישה רעה!‬ ‫זה מה שקרה. בוא, דייב.‬
‫צריך להוציא אותך מכאן.‬ ‫-זה רעיון מצוין, חבר'ה!‬
‫יותר בשקט, דייב.‬
‫היא כנראה כבר ציפתה אותו בשעווה.‬
‫אם רק נוריד קצת מהשעווה...‬
‫צריך לקחת אותו לבית חולים.‬ ‫-איך? אנחנו רחוקים מאוד!‬
‫אני מתקשר למשטרה.‬ ‫-תניח את הטלפון.‬
‫אי אפשר לפנות למשטרה. תראה.‬
‫יש לה חברים בחלונות הגבוהים.‬
‫היא מכירה את הנשיא, את המלכה...‬ ‫אפילו את ליידי רא-רא!‬
‫זה גדול יותר ממה ששיערנו!‬ ‫-צריך למצוא בית חולים.‬
‫היי, אני דיוויד סביל.‬ ‫-שקט.‬
‫משטרה! פסל השעווה שהכנתי‬ ‫של דיוויד סביל נעדר!‬
‫היי, חטפו את דיוויד סביל.‬ ‫-היא כבר הודיעה למשטרה.‬
‫צריך להיזהר.‬
‫נראה שיש בית חולים 16 ק"מ בהמשך הדרך.‬
‫לא! הם רודפים אחרינו! להתחבא!‬
‫זה היה קרוב.‬ ‫-בואו, ניקח את דייב!‬
‫דייב!‬
‫חבר'ה!‬
‫באים, דייב!‬
‫זה רעיון מצוין!‬ ‫-לא זמן להתבדח, דייב!‬
‫אנחנו עושים את המיטב!‬ ‫-חבר'ה!‬
‫תחזיק מעמד, דייב! אנחנו באים!‬
‫דייב! אתה בסדר?‬ ‫-נשיר שיר?‬
‫לשיר שיר? לא!‬
‫איזה דבר מטופש...‬ ‫-אלווין.‬
‫היה יום ארוך, דייב. כדאי שנלך לישון.‬
‫נשיר שיר?‬ ‫-בסדר.‬
‫נהנית מהשיר, דייב?‬ ‫-חבר'ה, חזרתי הביתה.‬
‫לא, דייב. אתה לא בבית.‬
‫חבר'ה, חזרתי הביתה.‬
‫טוב, בסדר. אתה בבית. נסה לישון, דייב.‬
‫עבר על דייב לילה נורא!‬
‫מה קרה?‬ ‫-נפל לו הצוואר!‬
‫חייבים לקחת אותו לרופא. עכשיו!‬
‫אני מבולבל. למה הבאתם אותו אליי?‬
‫דוקטור, בתור התחלה, כי אוזנו נשרה!‬
‫וגם, דוקטור, האם שמת לב שהצוואר שלו חסר?‬
‫אתם רוצים שאנסה להחזיר את האוזן שלו למקום?‬
‫זה קצת מתנדנד אבל זה יחזיק.‬
‫עכשיו, נוריד חלק מהצוואר.‬ ‫-לא!‬
‫אם אתם צריכים מומחה שעווה,‬ ‫יש מישהי שגרה קרוב,‬
‫ועובדת על בובות כאלה.‬
‫הוא לא בובה!‬ ‫-חבר'ה, חזרתי הביתה!‬
‫דוקטור, אתה מכיר אותה?‬
‫זו עיירה קטנה, כולם מכירים אותה.‬
‫ואין לכם בעיה עם מה שהיא עושה?‬
‫למה אתה נסער כל כך? זה כבוד גדול.‬
‫כבוד? מספיק. תתרחק ממנו, דוקטור.‬
‫אלווין...‬
‫עיירה של משוגעים, עם רופאים חולי נפש...‬
‫אלווין!‬ ‫-עזוב, סיימון!‬
‫צריך למצוא...‬ ‫-הוא משעווה!‬
‫סיימון, אני מבין...‬
‫ידוע לנו שהוא משעווה. מי לא היה יודע?‬
‫טוב, דוקטור, נשאיר אותו כאן איתך‬
‫ואם תוודא שהוא יוחזר לאשת השעווה הנחמדה,‬
‫נסתלק מפה.‬
‫ותזכור, חיסיון בין רופא למטופל.‬ ‫-לא היינו פה.‬
‫חב'רה, חזרתי!‬
‫היי, גברת מילר.‬ ‫-שלום, דיוויד.‬
‫הילדים למעלה?‬
‫הם משחקים שם בתחפושות ובבובות כל הבוקר.‬
‫חבר'ה, חזרתי הביתה!‬
‫בחייכם. תנו לי להיכנס.‬
‫יו! הדלת כנראה תקועה, דייב!‬ ‫-תודה. זה בסדר.‬
‫היי.‬
‫גברת מילר אמרה ששיחקתם בתחפושות ובבובות?‬
‫איזו שמלה יפה! ספר לי, איפה השגת אותה?‬
‫תודה רבה! קניתי אותה בסייל. עוד תה?‬
‫חבר'ה, תניחו רגע את כוסות התה,‬
‫יש לי הפתעה נהדרת!‬
‫לא.‬ ‫-איכס, דייב. זה לא מחמיא לך.‬
‫הוא נראה טוב, אבל מישהו לקח אותו‬
‫ואז החזיר אותו ככה!‬
‫אני לא בטוחה שאספיק לתקן אותו לפני ההשקה.‬
‫נוכל לעזור?‬ ‫-אולי תצאו ותופיעו?‬
‫כך נרוויח קצת זמן.‬
‫נכון. רעיון טוב. בואו.‬
‫שורה ראשונה, שרה איתי‬
‫מרימה ידיים באוויר‬
‫מנפנפת בשיערה לפי הקצב‬
‫היא רוקדת לצלילי השיר שלי, והיא שרה איתי‬
‫היא יודעת שאני משוגע עליה‬
‫מאהבת רוק'נ'רול‬
‫תהיי ילדת הרוק'נ'רול שלי‬
‫מאהבת רוק'נ'רול‬
‫ארעיד את עולמך‬
‫כן‬
‫תודה לאל. אם כך,‬
‫מאדאם טוסו גאה להציג:‬ ‫דיוויד סביל והצ'יפמאנקס!‬
‫הדייב משעווה נראה מעולה!‬
‫הם ממש נראים אמיתיים, נכון, אלווין?‬
‫טוב, עשו עבודה טובה,‬
‫אבל בזכות עיני הנץ שלי...‬
‫אני מזהה זיוף מרחוק.‬
‫דייב האמיתי היה מרשה לי‬ ‫לעשות את זה? או את זה?‬
‫אלווין!‬
‫- הסוכנת סמית -‬
‫המושבה הראשונה על המאדים‬ ‫מציינת היום שנה להיווסדה‬
‫בהכנת פאנקייקים ללא כוח כבידה,‬
‫המוגשים ברוב הדר ברוטב מייפל ואוכמניות.‬
‫כאן סיימון סביל, מאדים.‬
‫הלו? כדור הארץ לסיימון... אני יודע.‬
‫שוב חלמת בהקיץ שאתה עיתונאי מפורסם.‬
‫לא. למה אתה חושב ככה?‬
‫אתה ממלמל כשאתה חולם בהקיץ.‬
‫לסיימון יש ריאיון לעיתון של בית הספר.‬
‫יופי!‬ ‫-אני קצת מתרגש.‬
‫למה? יהיה טיפשי מצידם לא להעסיק עיתונאי‬
‫שמוכן לדווח ממאדים.‬ ‫-יש משהו שלא מלמלתי?‬
‫בהצלחה, סיימון.‬ ‫-תודה.‬
‫אני רק אומר שאני לא מבין‬ ‫למה אתה רוצה להופיע בעיתון בית הספר.‬
‫לא היית רוצה לדעת שהמנהלת‬
‫מכפילה את שיעורי הבית‬
‫ומתכננת להאריך את יום הלימודים בשעתיים?‬
‫בדיוק... מה? היא לא יכולה! צריך להתאגד!‬
‫צריך להתאחד ולעשות משהו!‬
‫תירגע. אני צוחק.‬
‫אני מנסה לומר שחדשות הן דבר חשוב.‬
‫כדי לדעת מה קורה.‬ ‫-אבל, ת'יאודור, מה אם היא תוכל?‬
‫תוכל להכפיל את השיעורים?‬
‫תשחרר, אלווין.‬
‫סיימון רוצה לעבוד בעיתון יותר מכול.‬
‫אנחנו צריכים לעזור לו.‬
‫בסדר.‬
‫אז למה אתה חושב שנועדת ל"ניוזטר", סיימון?‬
‫טוב, כן, ובכן...‬
‫לעבוד בעיתון בית הספר, ב"ניוזטר",‬
‫זה חלום שלי ו...‬
‫טוב, שמע, ראינו את ההצעה שלך לכתבה‬
‫ואני מצטער, אבל הצורך במזון בריא בקפיטריה,‬
‫זה לא מדבר לקוראים שלנו.‬
‫פשוט לא מדבר.‬ ‫-מצטער. יש לך רעיון אחר?‬
‫משהו פחות משעמם?‬ ‫-רעיון אחר?‬
‫אני עובד על כתבה ש... אתם יודעים,‬
‫יכול להיות משהו, כאילו,‬
‫עצום, אתם מבינים.‬
‫יופי. מה זה?‬
‫זה...‬ ‫-אין לו רעיון!‬
‫אולי אוכל...‬ ‫-סיימון!‬
‫יש לנו את המידע הסודי שביקשת.‬
‫עד שתקבל אישור רשמי‬
‫מהמסמכים הסודיים ההם.‬
‫אני שוכח שלא צריך להסביר לכם, העיתונאים.‬
‫אתם יודעים איך זה.‬
‫בכל מקרה, סיימון, בוא.‬
‫חבר'ה, הוא יגיש לכם את הכתבה עד סוף השבוע.‬
‫כן, סוף השבוע.‬
‫מה אעשה? הבטחתי להם כתבה ואין לי כלום!‬
‫אתה מוכן להירגע?‬
‫אני אוסף רעיונות מעולים כבר שנים.‬
‫קבל אותם. אין בעד מה.‬
‫"אדם-זאב מנהל מחלקה בסופרמרקט"?‬
‫מאיפה מגיע הבשר?‬
‫"איש בן 200 קם לתחייה"? בחייך. באמת?‬
‫טוב, במקרה הזה קצת שיניתי את האמת.‬
‫טכנית הוא היה בן 80 ולא היה, אתה יודע, מת.‬
‫הקיץ מתנומה.‬
‫"המפלצת מלוך-נס מתחתנת עם ביגפוט"? בחייך!‬
‫אה, לא. לזה יש לי מקור מהימן.‬
‫אלווין, אני לא יכול להשתמש בזה.‬ ‫-שמרתי את הכי טוב לסוף.‬
‫זה לא נוצץ כמו האחרים, אבל זה מעולה!‬
‫אתה רוצה שאוכיח שגברת סמית‬ ‫היא לוחמת ביחידה מבצעית?‬
‫זה הדבר הכי מגוחך ששמעתי! בחיים!‬
‫ת'יאודור, ספר לו מה ראית אתמול.‬
‫אני זוכר כאילו זה מאתמול!‬
‫שכחתי את העיפרון האדום האהוב שלי.‬ ‫או שהיה זה הכחול?‬
‫לא בטוח שהיה לי עיפרון אדום.‬ ‫-ת'יאודור, תתרכז.‬
‫אה, זה היה העיפרון הירוק!‬
‫השארתי אותו על השולחן שלי,‬ ‫וכשחזרתי לקחת אותו...‬
‫ראית אותה עושה שכיבת סמיכה על זרוע אחת?‬
‫כן. על זרוע אחת.‬
‫ברור...‬ ‫-ספר לו על הפעם האחרת!‬
‫פעם אחרת? איזו?‬ ‫-תקשיב לזה!‬
‫אני תופס!‬
‫נתראה בנקודת המפגש בשעה 0400, שעון זולו.‬
‫קיבלתי. תלם-דויד 702.‬
‫זה לא אומר כלום.‬
‫אולי יש לה אחיין בצבא.‬
‫ת'יאודור, תמשיך.‬
‫לפני כמה ימים, עברתי על פני הכיתה...‬
‫מה תגיד עכשיו?‬
‫בסדר. אבדוק את זה. אבל אני לא מאמין.‬
‫בחסות העלטה, בחשכת הליל‬
‫היא יודעת בשקט להזדחל‬
‫חוץ מניחוח קל של בושם היא לא משאירה סימן‬
‫לא תדעו כלל שהיא עברה כאן‬
‫היא ערמומית מאוד‬
‫אפילו לרגע לא תעמוד‬
‫אז שימו לב, היא מתקרבת‬
‫אין שום סיכוי, לך היא אורבת‬
‫זו ההוכחה?‬
‫רגע. מה זה?‬
‫"גברת סמית עובדת בגינה. מאכילה ציפורים.‬
‫גברת סמית מכבסת"? למי אכפת!‬
‫לא מוזכר שהיא מכסחת אנשים?‬
‫היא לא עושה את זה. אין שום כיסוח.‬
‫אז אין לי שום דבר. אין כתבה.‬
‫וזה אומר שלא אתקבל לעיתון.‬
‫סליחה.‬
‫זה הדבר הכי מגוחך ששמעתי.‬
‫לא. מצטערת.‬
‫אין שום דרך לעזור לו? בבקשה!‬
‫אולי אם אלווין יבטיח להתנהג יפה בכיתה,‬
‫להכין שיעורים בזמן ולא להתבדח במשך שבוע!‬
‫חבר'ה, בחייכם. במשך שבוע?‬
‫חודש, ועשינו עסק.‬
‫גברת סמית, אכפת לך אם אדון בפרטים עם אחי?‬
‫בבקשה.‬ ‫-ת'יאודור!‬
‫אין מצב שאני מסכים.‬
‫טוב. אלווין לא מסכים,‬ ‫אבל אני אתנהג יפה בכיתה‬
‫אכין שיעורים ולא אתבדח במשך חודש.‬
‫לא. העסקה מבוטלת.‬
‫בסדר, אני מסכים.‬ ‫-סגרנו.‬
‫בסדר. מה יש לנו?‬
‫אחת. אוהבת ציפורים.‬
‫שתיים. זרוע שמאל שלה חזקה יותר מזרוע ימין.‬
‫שלוש. היא מסתפרת לבד. זה מצער.‬
‫סיימון סביל, עקבנו אחריך.‬
‫אתה בטח תוהה מי אנחנו,‬ ‫בחליפות היפות ובמשקפיים הכהים.‬
‫לא נגלה. סודי ביותר.‬ ‫תפסיק לחקור את גברת סמית.‬
‫לך ללמוד למבחן בחשבון שיש לך מחר.‬ ‫-איך אתם יודעים מזה?‬
‫יותר טוב שתשאל, "מה הם לא יודעים?"‬
‫הוזהרת. נשר-אלף (נדרש אישור).‬
‫יש אישור לשעה 2100, זמן זולו. שדה תעופה.‬
‫הוא לא יפסיק את החקירה‬ ‫אם יפחידו אותו יותר מדי?‬
‫חבר'ה! לא תאמינו.‬
‫למה לא נאמין?‬ ‫-גברת סמית מסתירה משהו!‬
‫שני מרגלים של הממשלה ניסו להפחיד אותי.‬
‫וזה אומר דבר אחד.‬
‫שאתה מפחד?‬ ‫-לא, ת'יאודור.‬
‫זה אומר שאני קרוב לפיצוח‬ ‫הסיפור הכי גדול בתולדות בית הספר!‬
‫וככה נגרום לסיימון להתקבל לעיתון.‬
‫חבר'ה, בואו!‬
‫גברת סמית תתפוס את הרעים. זה באמת קורה!‬
‫אם תדבר בקול, זה לא יקרה.‬
‫תראו! הינה איש רע!‬
‫אתה עצור, חבר!‬
‫הבנתי. ומי את? גברת זקנה קטנה?‬
‫אני הסיוט הכי נורא שלך!‬
‫קלטתם את הבעיטה? ואת האגרוף?‬
‫אולי אתה רוצה לשלוף את המצלמה.‬
‫כמובן!‬
‫רגע אחד.‬ ‫-כן, שוב אנחנו.‬
‫יופי. נחשפתי.‬
‫מצטער, גברת סמית. אבל זה למטרה טובה.‬
‫כן? אני מתה לשמוע.‬
‫וזו, גבירותיי ורבותיי, הכתבה שלי.‬
‫וואו. גברת סמית היא סוכנת סמויה? זה...‬
‫מסווג!‬
‫אסור לפרסם את זה, מובן?‬
‫כן, המפקד! כלומר, המפקדת!‬ ‫וואו. מצטער, זה ממש מפתיע.‬
‫איך לקרוא לך?‬ ‫-הכינוי שלי הוא בז אדום.‬
‫תקשיבו, סיימון הביא כתבה‬
‫אז תקבלו אותו לעיתון, מובן?‬
‫כן, הסוכנת בז אדום.‬
‫בעצם, בואו נמנה אותו לעורך.‬
‫בטח, למה לא. רעיון מעולה.‬
‫גברת סמית, רציתי להגיד שהיית מעולה!‬
‫אעשה הכול בשביל סיימון.‬ ‫תוכנית יפה, אלווין.‬
‫גברת סמית, את בטח מסתכלת עליי אחרת עכשיו.‬
‫אדם שמעדיף את טובת האחר על פני טובתו.‬
‫ולכן השיעורים שהייתי אמור להגיש היום,‬
‫אין לי אותם...‬ ‫-תפסיק לדבר.‬
‫היות שעזרתי לסיימון מטוב ליבי,‬
‫תוכלי לתת לי ציון על השיעורים שלא הכנתי?‬
‫לא!‬ ‫-אבל אני...‬
‫שקט!‬
‫תרגום כתוביות: תמר בן יהודה‬