Cool. Billederne er kommet ind. Se.
-Sådan... -Din røv er fantastisk.
-Hvor er resten af dig? -Jeg tror det er min næse der.
-Jeg troede det var bodyspray. -Tydeligvis mere røvspray.
De er lidt akavede. Okay, de er meget akavede. Det er en start.
-En "start"? Skal du være topmodel nu? -Ja...
Jeg bliver ikke supermodel, jeg bilder mig ikke noget ind, men måske skuespil?
Jeg ved ikke. Men måske ikke dans.
Du ser på mig som om jeg sagde, at jeg kan lide hvalkød.
-Mener du det alvorligt? -Ja.
Jeg er træt af at sulte mig.
Og få vabler og bekymre mig for mine ankler.
Og modeller sulter sig ikke?
Jeg prøver at spørge mig selv hvad jeg vil med mit liv.
-Det burde du måske også gøre. -Undskyld?
Jeg dømmer dig ikke eller noget, men hvad gør du? Du laver mate.
Tager på bilture med chefen, skulle det give dig en plads i orkestret?
-Jeg prøver. -Det er fint, men det er ikke pointen.
Det er måske ikke en ulykke, hvis vi ikke laver det, vi drømte om som børn.
Måske ikke for dig, nej.
-Jeg skal på arbejde nu. -Hailey...
Hun spiller som en dæmon. Det er en kvinde.
Ja. Hun er fantastisk.
Hun minder mig om hvad jeg elsker ved det her.
-Pis! Pis! -Hallo, hvad er det?
"Hvad er der"?! Hørte du ikke? Violinerne var for allegro.
-De spiller det tempo jeg giver dem. -Så er du for allegro!
-Hvem dirigerer her? -Godt spørgsmål! Den store Rodrigo?
-Gør ikke det her. Slap af. -Du der!
-Er du skæv? -Ikke lige nu.
-Hvorfor kommer du altid sent ind? -Ja, du kommer lidt sent.
-Tid til ti minutters pause, Bob? -Er det?
-Jeg ved ikke, jeg håber det! -Ja, det er det faktisk.
-Vi tager en pause. -Bravo!
Tag en pause! I har arbejdet hårdt for at opnå middelmådighed.
Nej, sig ikke det. Vi arbejder sammen og vil lykkes sammen.
Sæt dig, sæt dig.
-Kors, tænk at være gift med sådan en. -Det var jeg i otte år.
-Åh, gud. -Hvad er der, min pige?
Intet. I et øjeblik ville jeg være en anden.
-Betty! Jeg må spørge om noget. -Jeg skal på toilettet, så skynd dig.
Jo, du sagde at jeg gør fremskridt, så mit spørgsmål er:
Hvis jeg slider hårdt og ofrer alt, kan jeg så få en plads i orkestret?
Hvis du slider så hårdt du kan og ofrer dig for at blive så god som muligt...
...så vil du stadig ikke kunne nå eliten.
Og dette orkester er eliten.
Beklager, men jeg vil være ærlig.
Og nu skal jeg tisse.
Rolig nu. De er dine venner, dine kolleger.
-Du tænker mere på dem end på mig. -Hvad?
Nej! Det er noget pis, totalt pis og papir!
Du er blevet så blød. Hvor er din pik?
Hvor er min pik? Vil du se min pik?
Vi går op på mit kontor, lås bare din anordning op!
Det vil jeg måske!
Men det er svært at spille på denne kirkegård og se dig så forandret.
Forandring er naturlig. Forandring er godt.
Vi har forandret os.
Jeg prøver.
Hailey! Hailey!
Kan du lave en mate, men varm denne gang.
Okay, gør den kold hvis du vil. Det er sådan de gør i Paraguay.
Det er ikke det. Jeg ved ikke hvad jeg laver her.
Jeg lærer intet og har ikke hvad der kræves for at være i et stort orkester.
Hvem siger det? Betty Cragdale?
Betty Crag... Okay, hun er en strålende oboist.
Men det her er ikke Betty Cragdales orkester, er det?
Undskyld, det er ikke dit problem. Jeg laver din mate.
Ay, Dios...
Alle sammen! Alle, kammerater.
Som I aner har jeg fortolkningsting at diskutere med vores solist.
Så prøverne er forbi. I har været utrolige.
Vi har arbejdet hårdt sammen. Som tak vil jeg i morgen-
-lade jer alle blive hentet af en bil til premieren.
Ankommer kun donatorerne med stil ligner det en begravelse.
Så, godnat. Sibelius. Sov godt.
Det var fandme på tide!
Hvor er alle vores ting? Skrivebordet, grammofonen...?
Mike fik det. Vi flytter.
-Flytter vi til Manhattan? -Nej, snarere Mumbai.
Eller Moskva. Ho Chi Minh City.
Vi skrider og rejser til alle pengene er brugt.
-Seriøst? -Ja, seriøst. Se!
Matchende kufferter. Man kan sidde på dem.
Når vi vandrer rundt og bliver trætte i fødderne: Bum.
Så slår man sig ned. Slå dig ned. Slå dig ned på din nye kuffert.
-Lizzie, jeg... -Jeg ved det, du har din drøm.
Og du har et liv og en obo.
Tag din skide obo med.
Det er ikke bas du spiller, den kan være i kufferten.
Hvad jeg ville sige var at jeg må tænke over det, for du har ret.
-Hvad fanden laver jeg her? -Det sagde jeg ikke.
Jeg ved det. Tak, fordi du ikke sagde det.
Og tak for den smukke kuffert.
Er du så vild med den?
Maestro!
Det er dig! Du kom tilbage! Fint skæg.
Det blev Sibelius til sidst. Jeg har cyklet rundt hele dagen.
Jeg har så meget at tale med dig om, det har været vanvittigt.
Verden er en scene.
Ja... jeg ved det.
Kommer du i aften?
Tak.
-Hej, Cynthia. -Hej, Warren.
-Du tog ikke imod maestros tilbud? -Subway er hurtigere.
-Vi er begge lidt tidligt på den. -Lidt mærkeligt.
-Ikke at have den gamle på podiet? -Ja, præcis.
Ja, det bliver underligt. Men den nye er ikke dårlig. Og vi har jo Sibelius.
-Ja, det har vi, kære. Skal vi? -Ja, kom.
Så kører vi, jeg er sent på den.
Jeg bad dig ikke køre den vej.
Jeg har en god vits. Hvorfor er violinister så dårlige i sengen?
De kender kun en position.
Bob?
Hej, Cynth...
-Angående den anden aften. -Rolig, du behøver ikke sige noget.
Jeg forstår, det var en engangsting.
Og jeg fortæller det ikke til nogen.
Det som sker på West 103rd Street bliver på West 103rd Street. Absolut.
Formanden og næstformanden i seng sammen? Snakken ville virkelig gå.
Men Cyn... en ting, bare.
Det var en af mit livs tre bedste aftener.
De andre var den aften min datter blev født og da jeg giftede mig.
Som det kan gå.
Så bare rolig, mine læber er forseglede.
Tak, Bob. Du er en gentleman.
Og... du er strålende med din piccolo.
Det var fandens.
-Hej, har I set Betty? -Nej.
George Washington-broen? Hvad fanden laver du?!
Du ser godt ud i aften.
-Ned foran! -Hej.
-Åh, Thomas! -Madame la presidente!
-Så godt at du kom. -Det vil man ikke gå glip af!
-Hej, Barbara! -Hej. Du har vist glemt gebisset.
Nogen har vist taget forskud på festlighederne?
-Hvad prøver du at antyde? -Ingenting, maestro. Godt du kom.
Hold dig til mig så går vi det igennem sammen.
-Har du set maestro? Jeg har hans te. -Du ser godt ud.
-Premiere. -En dag vil du...
Teen bliver kold. Held og lykke. Og... du er en rigtig dygtig musiker.
-Fantastisk. -Tak.
Snart går tæppet op og der er som altid fuldt besat.
Undskyld, jeg tror, du sidder på min plads.
Undskyld, jeg skulle sidde her.
-Premierer er altid spændende. -Altid.
-Du kender sikkert min stemme. -Undskyld?
Du kender nok min stemme.
"Velkommen tilbage til B Sharp. Klassisk musik er mit forte."
Det lyder ikke bekendt. Men jeg er vild med din vest.
Er du? Jeg må tilstå noget.
Jeg købte den på Maui til en Rage Against the Machine-koncert.
En chokerende bekendelse.
-Jeg elsker sarkastiske kvinder. -Det var en samtaledræber.
Det er det vel.
-Jeg hedder Bradford Sharp. -Elizabeth.
Vennerne kalder mig Lizzie, men jeg er møgtræt af det.
Hyggeligt at møde dig, Elizabeth.
Det skulle jo være Mahler i aften.
-Nogle gange må man prøve noget nyt. -I aften, synes du?
-Din mate, maestro. Held og lykke. -Tak.
Men vi har et problem. Kom, kom.
Betty Cragdale ringede. Hun kan ikke deltage i aften.
Så Christine tager over som førsteobo.
Og ved siden af hende har vi en tom stol.
Ergo: Vi behøver en oboist.
Miss Hailey Rutledge, vil De spille i mit orkester i aften?
-Jeg har ikke min obo med mig. -Pavel!
Jeg ringede til din ven og bad hende komme med den. Hun fik en billet.
-Obo. -Tak, Pavel.
-Jeg ved ikke om jeg kan klare det. -Det handler ikke om dig.
Ikke engang om mig.
Orkestret behøver en oboist. Vil du være sød at tage plads?
Men fart på nu, Hailey. Herregud!
-Tak, Pavel. -Det var så lidt.
Jeg elsker dig. For altid.
Værsågod.
Rodrigo! Rodrigo!
-Stort bifald da Rodrigo kom ind. -Min ven! Det er min ven!
-Rodrigo? -Nej, Hailey, hun er i obosektionen!
Virkelig? Her.
Hun er fandme venstrehåndet og hun kan spille!
Ja, tak gode Gud. Det kan hun.
Nej... nej.
-Nej. -Åh, pis.
Beklager, jeg kan ikke gøre det.
Jeg kan ikke prostituere mig for rige afskum.
-Ana Maria... -Se på dig.
Du er bare en alfons.
Du har solgt ud, men kan ikke se det. Dit enorme ego skygger for udsigten.
Jeg kan ikke spille for borgersvin med et tredjeklasses orkester!
Hvor meget jeg end elsker dig!
-Kom med mig. -Hvad?
Kom med mig nu, mon amour.
Jeg har gransket mit indre, vi kan begynde forfra.
Ikke sådan her, Ana Maria.
Vi har været meget igennem, du og jeg. Men jeg kan ikke.
Det her er mit orkester.
Så til helvede med dig.
-Pavel! Kan jeg få min violin? -Ja, maestro!
-Mæren ødelagde min bedste vens debut! -Vil du med ud at spise?
Åh...
Ana Maria har ret. Ikke i at I er nogle borgersvin.
Selvom hovedparten af jer er borgerlige.
Og nogle af os er svin. Hun har ret i at mit ego skygger for min udsigt.
Men jeg kan lytte. Og jeg kan lytte til Sibelius.
Og orkestret her.
Jeres orkester - vores orkester.
Og det er ikke tredjeklasses, det kan præstere store ting.
Vi er der ikke endnu, men det kommer.
Men indtil da må I bære over med os.
I kan give mig skylden hvis vi ikke når dertil, det er jo mig som dirigerer.
Men... i aften vil jeg ikke dirigere mere.
Jeg vil spille violin. Ikke solo, det er jeg ikke god nok til.
Warren Boyd? Vil du spille solo?
-Det vil jeg, maestro. -Tak.
Jeg tilslutter mig violinerne, som i mine unge dage i Mexico.
Men vi behøver en dirigent.
Og vi har en af verdens bedste blandt publikum.
-Pis... -Maestro Thomas Pembridge.
Vil De hjælpe os?
-Okay, slå mig. -Hvad?
Slå mig. Hårdt.
-Lidt hårdere end jeg forventede. -Undskyld.
-Det rensede hovedet. -Du klarer det her.
Bravo!
-Du kender vel stykket? -Hvilket?
Selvfølgelig. Jeg dirigerede Sibelius i 1989 i Rio de Janeiro.
Jeg ved det.
Jeg beundrer din kvindesmag... hun er da noget af en hidsigprop!
Mit liv er noget rod lige nu.
Men det her, maestro, det kan jeg.
Tak, maestro.
Vi gjorde det!
Jeg arbejdede med Insane Clown Posse engang, men de folk her er fandme gale!
-Rick! Her! -Hej!
-Du gjorde det, skat. -Tak. Var det ikke utroligt?
Bravo, maestro!
Her er han! Bravo, maestro, bravo!
-Tak. -Sådan ser en ægte dirigent ud. Bravo.
Kan vi slippe af med ham den kæphøje med rottehalen?
-Han er min hermano. -Jeg ved ikke hvad det betyder.
-Maestro... tak! -Hailey Rutledge! Du var så god!
Hailey.
-Maestro! Godt klaret! -Bobby! Ja, tak, i lige måde!
Du var fantastisk!
-Du er en af os nu! -Jeg ved det, tak! Og Warren Boyd!
-Tak, fordi du reddede os! -Jeg tager gerne midterpartiet igen.
Men kan man få lidt varsel?
-Cynthia... -Du er tilbage.
-Kan du tilgive en dum skiderik? -Nu når du siger det sådan.
Hør, jeg er stoppet med at drikke. Det her er bare juice.
Og du burde stoppe med at tage de skide piller.
-Jeg tager ikke... -Hør: Du var lidt sen i adagio.
Det sker kun når du er lidt høj.
Vi skal ikke skændes. Ikke i aften. Du klarede det strålende deroppe, maestro.
Det betyder mere for mig end noget andet i verden at høre dig sige det.
Og alle os mænd og kvinder er bare musikere.
-Du gjorde det! -Jeg gjorde det.
-Hvem er det? -Bradford Sharp.
-Han er betaget af mig. -Hvem ville ikke være det?
-Kan du være i en kuffert? -Jeg er fleksibel.
-Måske skulle I tage en drink nu. -Hailey Rutledge.
Min idiot til chauffør kørte mig til Hoboken Dinner Theatre Playhouse.
-Hvorom alting er... du var okay. -Tak. Ikke lige så god som dig.
Nej, naturligvis ikke. Men alligevel.
-Tillykke. -Tak.
-Vi ses på lørdag. -Okay. Klokken syv?
Nej, 6.30!
-Kender du denne mand? -Ja, han er med mig.
Lizzie sms'ede mig og jeg nåede at se slutningen. Du var utrolig!
-Tak. -Du er en inspirationskilde. Virkelig.
Dansk tekst: www.ordiovision.com