Maestro! Maestro, välkommen till Venedig. Jag är Beppi Albertelli.
Glädjande att se er här. Akta, det är halt. Hur gick resan? Har ni jetlag?
- Ingen jetlag. - Tyder på gott samvete.
Alessandra ser fram emot att träffa er. Vi är alla väldigt glada.
Här... Jag rullar ut röda mattan för er. Hitåt, tack.
Ni är den enda dirigent hon kan tänka sig att sjunga för.
"Snälla Beppi. Ta hit Rodrigo. Först då genomför jag konserten."
- Smickrande. - Jag smickrar aldrig genier som ni.
- Får jag ge er några små råd? - Javisst.
De flesta gondoljärer är banditer.
Ska ni åka gondol, förhandla om priset i förväg.
- Därav min bicicletta. - Lysande!
För det andra, om ni beställer en pastarätt med skaldjur-
- som räkor, musslor, eller bläckfisk, som jag älskar-
- så be absolut inte om parmesanost att ha på pastan.
- Det vore att förolämpa kocken. - Det vill jag inte göra.
Hitåt.
Och så en sista liten sak... Vad ni än gör, snälla ni...
Älska inte med henne.
Knulla inte... Jag menar, begå inte otukt med henne. Ingen otukt! Tack.
- Okej. - Vilken ära. Vilken enorm ära!
Den här konserten kommer att bli legendarisk.
- Vi talas vid sedan. Efter... - Kanske.
Otukt. Ingen otukt.
God dag?
- God dag. - Maestro. Vilken glädje att ni är här.
Ja, det är ren glädje. Det är mytologiskt för mig.
Det är en sådan ära, ett sådant nöje att träffa er.
Jag känner igen inspelningen. Les Filles des Cadix.
Vous le chantez à le Palais Garnier, Tvåtusentvå. Eller hur?
- Stämmer bra. - Ja.
- Var ni kanske förkyld den kvällen? - Hemskt förkyld.
- Efter konserten kollapsade jag. - Ja, er röst hade sån vacker textur.
- Ni talar italienska. - Si.
En fantastisk ansamling av tacksamhetens toner.
Ett crescendo av tacksamhet för...
- Vi talar engelska. - Enklare.
- Har ni ätt? - Nej.
- Jag har lagat lunch. Kom. - Okej.
- Kom. - Si.
- Kan ni knyta den? - Javisst.
Jag tycket mycket om ert kök.
Det är den plats i huset där jag trivs bäst.
I de andra delarna är jag en bonde i ett palats.
Just nu trivs jag med att inte ha ett hem, som en vagabond.
Tänk er då att äga ett 600-årigt hus i Venedig.
Allt sjunker, markplanet är översvämmat halva tiden-
- och möglet gör att man nyser. Men det här är min älskade hemstad.
Och det är ju viktigt. Hemmet.
Ja, det är mycket viktigt. Jo.
- Lite pasta nero med bläckfisk. - Det luktar så gott!
- Vill ni ha parmesan? - Nej. icke. Aldrig med fiskrätter.
Tack.
Maestro...
Ni undra säkert om jag efter fyra år fortfarande kan sjunga.
Självklart kan ni det. Annars hade ni aldrig velat göra den här konserten.
Tja, folk gör dåraktiga saker.
Visst kanske jag fortfarande kan sjunga i duschen, men...
Alla tror sig vara bra sångare i duschen.
Jag beklagar det som hänt er orkester. Jag beundrar att ni försöker ingjuta...
- ...blod i den sorgliga symfonin. - Ja, den är sorglig.
Men den började bli mindre sorglig, för vi blev bättre.
Men vi snärjdes av den djävla byråkratin.
Pengar, pengar. Alltid pengar. Jag vet.
Beppi vill att jag ska bli La Fiamma igen för pengarnas skull.
Hur smakar pastan?
- Jättegod. - Inte överkokt?
Den är lysande. Precis lagom.
Käre Maestro, jag beklagar att ni åkt så långt för ingenting.
Tyvärr är det omöjligt att den här konserten blir av.
- Nej... - Det var trevligt att träffa er.
Ni är helt klart oerhört begåvad, med många triumfer framför er.
Nu måste jag diska och ta en liten tupplur.
Hälsa Beppi att det är slut med den här farsen.
Alessandra, pastan var överkokt.
- Minst tre minuter. - Fyra och en halv!
- Jag ska inte dirigera er matlagning. - Och om min sång är överkokt, då?
Det skulle jag aldrig tillåta. Ska vi tala om blod?
Mitt hjärta har länge haft en blödning.
Och jag tror att er röst är det enda som kan rädda det.
Jag förälskade mig i er röst från första gång.
Jag var tretton. Maestro Rivera spelade upp när ni sjöng i Tosca.
Jag lyssnade om och om igen. Jag föreställde mig... gjorde saker som...
Jag tänker inte berätta vad jag gjorde.
Men när jag fick höra att ni slutat sjunga, så grät jag
Det finns många skäl att inte göra något,
Men det egentliga skälet att göra något viktigt... det finns bara ett.
- Vad är det skälet? - Det vet ni.
Käre Maestro. Förlåt, men om ni inte står ut med tårar-
-så bör ni hålla er borta från opera.
Farväl.
- Andrew är sen. Soundcheck utan honom. - Det var ju förvånande.
- Han sover lite extra på hotell Ritz. - Han måste sova av champagnen.
"Mina damer, nu ökar vi tempot lite, så vi når mitt solo snabbare!"
"Det är ju Andre Walsh-ensemblen, inte Andre Walsh-ensemble-ensemblen."
"Okej, då kollar vi partituret. Skräp, skräp, skräp, mitt solo..."
"Okej, och så skräp, skräp, skräp... Just det, mitt solo!"
Vi kanske ska kalla det Hailey Rutledge-ensemblen?
- Förlåt. - Nej, sluta inte på grund av mig.
Det var ju jätteroligt. Du ville bara få mig att se ut som ett svin.
Det är inte så svårt. Trafiken var bättre än väntat, så nu är jag här.
Hailey, är det sant att jag rör huvudet som Stevie Wonder? Inte? Svara inte.
Mycket att göra. Vi lämnar Österrike för festivalen i Venedig imorgon.
Och vi måste kunna spela så att vi får folk att bäva. Och bävan stavas...
- Andre Walsh-ensemblen! - Precis.
Hailey, är det nåt visst stycke du tycker att jag har för högt tempo i?
- Jag lyssnar. - Kanske Vivaldistycket?
Det är en fråga. Kan du vara mer slutgiltig? "Du sabbar Vivaldin."
- Jag tycker inte att du sabbar det... - Jag bara retas, Hailey. Lugn.
- Det är bara det... - Ja?
Jag tycker bara att vi har samma inställning till tempot som i Fauré.
- Inte som maestro De Sousa hade gjort? - Antagligen inte, nej.
Jag kanske bara är lite mer hetsig än gamle Rodrigo.
Vi kan väl börja med Fauréstycket? Följ mig.
Mina damer. Och herrar, möjligen
Så vackert.
- Vissa människor borde inte få sjunga. - Instämmer.
- Och vissa borde inte få dirigera. - Du menar väl inte mig, Wolfgang?
- Inte menar jag mig själv, i alla fall. - Ska du vara sån?
Varför är du fortfarande bortskämd snorunge efter alla dessa år?
Varför luktar du alltid på dina egna fisar, din desertör?
Jag är ingen desertör. Kalla mig inte för det, jag är lojal.
Jag är en musikens soldat. Som en soldat!
Så känslig. Men jag var också svag för sångerskor.
Men en sak ska du veta. De är galna allihop.
Du vet... Jag har aldrig varit med... varit nära en sångerska.
- Jag vet inte varför. - Det kanske du aldrig blir.
Det är inte en bra början.
Snart kommer ingen att vilja spela med dig.
Jag tror att den här unga damen kanske har något åt dig.
"La Fenice. Midnatt."
Kom.
Varsågod och sitt.
Maestro, min hjälte! Hon är här, verkar lycklig och är redo att repetera.
- Det blir en bra konsert. Historisk! - Ja, Beppi. Det blir det.
Men det är mycket att göra. Mycket att jobba på.
- Mycket jobb. Är det konservatoriet? - Ja, musikskolan.
Det här är min maestro, som jag litar på i allt.
- Det här är konsertprogrammet. - Okej.
Jag såg det i morse, och... Det är en greatest hits-samling.
De stora arior som La Fiamma är känd för under sin hyllade karriär.
Vad då? Tycker ni inte om urvalet?
Jag tror att vi kan visa en ny Alessandra.
En som inte tävlar med den gamla.
- Tror ni inte jag kan sjunga rollerna? - Det är jag säker på att ni kan.
Men kanske inte lika bra som förr.
Fast det finns många bra roller som ni inte kunde sjunga förr, men kan nu!
Vad hände med den man som inte ville berätta att min pasta var överkokt?
Vad tänkte ni er för nya arior?
- Samson y Delilah, till exempel. - En mezzosopranroll!
- Nej, det är intressant. - Eller något av en nutida kompositör.
- En nutida kompositör. - Kanske om nån var på Puccinis nivå.
Hur kan de nå den nivån om ingen av de stora framför deras verk?
Ni förstår inte att den italienska operapubliken är väldigt kräsen.
- Hur vågar du ifrågasätta min maestro? - Jag vill bara ditt bästa.
Du vill knäcka mig. Du bryr dig inte om mig. Det handlar bara om pengar.
- Alessandra... - Tyst!
- Ut med er, allihop. - Visst.
Maestro, tack för all information. Varsågod, börja skapa er magi.
Vi går. Hon blir sån när hon är på dåligt humör.
Ett nöje.
Bra.
Jag trodde stan såg äldre ut.
- Ja! Oskyldigt, till mamma. - Jaha, för mamma.
Toppen. Nu slampigt. Ja, bra. Jobba på det.
Jag vill se allt på min Venediglista, så vi får skynda.
- Piazza San Marco klart. Varthän? - Ponte Rialto!
Ponte Rialto! Ponte Rialto! Listan är väldigt lång!
Det är inget som skiljer våra olika stycken åt.
Han spelar Sibelius som han spelar Mozart eller Ravel. Han stör mig.
- Sex med honom är alltid likadant. - Jag låg bara med honom en gång.
Bara en gång? Av erfarenhet kan jag säga att det alltid är exakt likadant.
- Målade han f-hål på din rygg? - Ja, hur visste du det?
Gjorde han det med dig? Men han fick raka min håriga rygg först.
- Gjorde han det själv? - Ja.
- Nu gillar jag honom mer. - På med löddret och rakade långsamt.
- Rialtobron. Klart. - Lite av en besvikelse.
Kolla in den där mimaren. Han är sexig.
Hej. Min vän tycker att du är sexig. Så du borde komma på vår konsert.
- Jag tycker du är sexig. - Oj, du pratar.
- Jag kom från Belgien för festivalen. - Jaha, Schysst.
Vill du komma på en fika på milt hotell?
- Är det ett riktigt hotell? - Ja, det är det.
Okej.
- Bara han inte mimade en kondom. - Sluta, Rör på påkarna.
Hördu! Skaldjursbrickan här är tio euro billigare
Toppen, billiga skaldjur är alltid en bra idé.
Jag mår lite illa. Hoppas musslorna inte var skämda.
- De luktade rätt mycket. - Du mår nog illa av turistandet.
Jag gillar musikfestivaler. Man ser sällan bra saker.
Men man får se mycket hemska saker,
Fruktansvärda, dåliga, outhärdliga saker.
Se på det där! Andre Walsh-ensemblen spelar ikväll.
- Jag har en vän som spelar med dem. - Vi kanske ska gå och se dem?
- Okej. - Jag vill inte uppträda på La Finica.
Med publik och kritiker där så känns det som en bur.
- Då ser vi till att få dig ur buren! - Alessandra!
- God eftermiddag. - Försvinn!
Trakasserar han dig? - Passa dig, La Fiama förtjänar respekt!
Maestro, vi ses, Och du kommer höra mig, Du kan inte ett skit om opera.
Du kan inget om universum. Mörk materia. Det vet vi inget om.
Vi vet inte! Vi har fortfarande mycket kvar att upptäcka.
- Vem var det där? - Han leder en hemsk claque.
De vill ha pengar, annars buar de föreställningen.
Gör han det under föreställningen går jag ut och sparkar honom på pungen!
Så många nya stycken att öva in, och min röst... Jag är inte redo.
- Jag kan inte ge dem det de vill ha. - Jo, klart du kan. Tänk inte på det.
Gör det inte för dem, Gör det för dig själv, För blodet.
Eller gör det för mig.
Hon borde sjunga istället för mig.
Okej... Du kan väl sjunga med henne?
- Jag kan inte. - Jo, det kan du. Jag är ju din maestro.
Kom nu.
- De är La Fiamma! - Herregud! Ti amo.
Jag älskar dig med.
Och det kallar du ingenting? Alessandra, ja! Bra, bra!
Tackar, tackar.
Jag ville visa det här stället, för det ligger mig varmt om hjärtat.
- Vackert. - Visst är det vackert?
Det var ett nunnekloster. I två år bodde jag i rummet där upp.
Var du nunna? Min exfru är nunna.
Det var inte för nunnor då, utan för folk som inte kunde bo nån annan stans.
Jag kom dit efter att jag misslyckats på scenen. Förstår du?
Ja, jag förstår.
För mig var sången allt, och så kunde jag inte längre sjunga.
När jag bodde där kunde jag inte äta själv. Jag behövde hjälp med att bada-
- att klä på mig, och att gå på toaletten.
Ingen känner till det. Ingen utom Beppi.
Han stod vid min sida.
Och så du. Berätta något om dig som ingen annan vet.
Men jag är ingenting. Bara noter som människor spelar med.
Jag har tänkt mycket på min mentor, maestro Rivera.
Han är mycket gammal och sjuk. Han erbjöd mig att återvända till Mexiko-
- och ta över orkestern, den där jag började.
Jag tackade nej.
Jag for till New York för att vara med en orkester som inte spelar.
Rodrigo, stanna hos mig. Du måste flytta in i mitt palats.
Så att vi kan öva natt och dag. Leva med musiken.
Javisst.
- Förlåt. - Kul att du kunde komma.
- Jag gick ombord på fel vaporetto. - Du missade soundcheck.
- Jag vet. Jag mår inte bra. - Inte jag heller.
För att den djävla oboespelaren jag trodde på visade sig vara totalstrulig!
Fyll dem med bävan! Kom igen nu.
- Snyggt jobbat, gröngöling. - Tack.
Musslorna?
- Vilken av dem är din vän? - Hon som spelar oboe.
- Är hon din älskarinna? - Nej, min skyddsling. Helt oskyldigt.
Tycker du om oskuld? Tilltalar det din perversion?
Det är ingen perversion, hon spelar oboe.
Hej. Jag beklagar verkligen.
- Jag tror jag kan spela andra hälften. - Knappast. Du är sparkad.
- Men jag lär sakna dirigentlektionerna. - Förlåt. Jag ville inte spy på scen.
Så du sprang iväg under mitt solo? - Herregud, ditt solo, ditt solo...
- Det handlar alltid om ditt solo. - Ja, och vad tror du det beror på?
För att det är Andrew Walsh-ensemblen! Det är det folk betalar för att se.
Ja, och vi vill ha pengarna tillbaka!
- Rodrigo? - Vi ville se hans skyddsling.
- Herregud, det är... - Ja. La Fiama.
Vilken ära. Såg ni något av första hälften?
Jag såg er spela cello som om ni sågade träd.
Ja, jag är en väldigt uttrycksfull musiker.
- Förlåt. Jag mår illa igen, jag ska... - Du är ändå sparkad.
Nej, hon säger upp sig. - Du säger upp dig, Hailey!
- Jag behöver det här jobbet! - Utmanar ni mig, maestro?
- Javisst, din Yo-Yo Ma-kopia. - Det kan du köra upp.
- Ibland förstår jag inte din brytning! - Säg det till La Fiama.
Va fan ska jag göra?
Hailey, kom med oss.
- Ja, Hailey. Vi tar hand om dig. - Mitt palats har många rum.
- Okej... - Taxin kommer.
Spy inte i taxin är du snäll. Om du ska spy, säg till. Det är okej.
Kom nu. Sådär. Bra. Jättebra.
Tack.
Översättning: KHJE Thelin www.ordiovision.com