- Rep. - Check.
- Knivblad. - Check.
- Bensin. - Jag har det.
- Säg "check", jag blir förvirrad. - Herregud, Bob. Check.
- Du, Warren... - Jag kan inte, Bobby. Jag är rädd.
Jag med. Men att aldrig få spela musik med er igen är ännu läskigare.
- Läget, Dee Dee? - Sex kvarter kvar.
- Är ni redo att utlösa bomben? - Det här blir nåt.
Publiken bara älskar det. Alla älskar bubblor.
Men ger det inte fel signaler att hyra ut lokalen?
Nej, det visar att vi vill hitta en lösning och få musikerna tillbaka.
Under tiden är det bättre att ha bubblor i lokalen än ingenting.
- Vad vill vi ha? - Respekt!
Det här är löjligt.
- När vill vi ha det? - Nu!
Tack för att ni kom. Hade ni trevligt?
- Vad gör ni? - Är det bara så här vi kan få ett möte?
Våra advokater lade ett motbud. Era har inte svarat,
Det var ett skämt. Ni har velat i en månad, och nu har ni bubblor i lokalen?
- Jag beklagar, Lily. Vill du gå in? - Det är bra här.
Jaha, det är bra. Vi kan väl flytta oss från dessa trevliga människor?
- Strejkbrytare! - Jag vill att ni försvinner, nu!
Det är mycket du vill ska försvinna. Rimliga löner, sjukförsäkringar...
Flytta på er, annars ringer jag polisen.
- Gör det, ring polisen. - Hon vill bara att vi backar lite.
- Och ta råttan med er! - Det är en symbol!
För vår solidaritet med arbetarrörelsen... - Nej, Pavel! Nej!
Nej, vi har hyrt den! Vi får inte tillbaka depositionen!
- Är inte du med oss, Pavel? - Jo, och ned med fru Windsor!
Flicka?
- Flicka! - Vad då?
Bagage!
Hallå?
Herregud! Förlåt, det var inte meningen att tränga mig på.
Jag frågade om ni var här, men hörde ingenting, och så..
Ert hem är väldigt vackert och jag bara såg mig om.
- Vila. - Nej, jag sov mycket inatt.
- Klockan är typ ett, så... - Vila för rösten. Inte prata.
Okej, jag förstår. Inte prata.
Är Rodrigo här?
Ska jag följa med?
Kan jag få wifi-lösenordet?
Jag måste boka om min resa hem och så kan jag lämna er ifred.
- Inget internet. - Inget internet? Okej.
Jag skulle flyga från Moskva om typ tre veckor.
- Fan, tänk att jag fick sparken. - Vad väntar på dig där hemma?
- Ingenting. - Så du är fri? Jag är avundsjuk.
Tja, jag är fri och utfattig. Är det här musslor?
När något skrämmer oss, så måste vi möta det igen med en gång.
- Är det en italiensk grej? - Min mamma brukade säga det.
- Men vet du vad som hände med henne? - Nej, vad hände?
- Herregud, förlåt. - Ät musslorna.
- Det är nog ingen bra idé - Tycker du att jag ska göra konserten?
- Jag är inte heller säker. - Ja, ni ska definitivt göra konserten,
Jag sjunger, om du äter musslorna.
- Allvarligt? - Inga musslor, ingen konsert.
Okej.
- Var du maestrons älskarinna? - Nej, vi är bara vänner.
Eller typ vänner. Har han sagt något?
För hans mormor sa faktiskt att vi skulle få barn.
Men hon läste det i kaffesump, så jag vet inte hur trovärdigt det är.
Men hallå! Bägge två i samma rum, ser man på.
Hailey, se vad jag ordnat åt dig. Te för magen.
- Min mormor brukade laga det. - Vi pratade just om henne, men...
La Fiama lagade musslor åt mig, och det får mig att må mycket bättre.
- Jag klär om för repetition. - Ja, repetition!
Nu måste vi fylla himlen med toner i tusentals färger.
Hailey! Läget? Jag trodde att du var död!
Jo, jag trodde också att jag var död.
- Jag borde ha lyssnat på dig om Walsh. - Nej, du ska bara lyssna på dig själv.
Som konstnär. Även om man har helt fel, så är det det som en konstnär gör.
- Vad gör du här? Du har ju försvunnit. - Ja, de fick mig att försvinna.
Jag gör opera. Med La Fiama!
- Bor du här? - Jag flyttade in, ja.
Vi kan repa, spela musik. Inga möten eller "tio minuters paus, maestro!".
Inget sånt här. Nej, du.
- Vad då? - Ingenting.
Vad är det, Hailey?
- Jag väntar! - Du sa ju att orkestern var ditt hem.
Jaha, okej.
Det känns bara som att alla väntar på att du ska komma tillbaka.
Ja, ja. Du kan inte sno bollen från mig, Totti.
- El Chicharito knycker bollen. - Han är ett barn.
- Ja, det är han. - Han använder väggen till sin fördel!
- Studerade ni här? - Nej, de nekade mig.
- Är det sant? - Men jag ville se deras lektioner.
Så jag tog ett jobb som... vad heter det? För att skura golven.
- Städare? - Kanske ett bättre smeknamn för mig.
Istället för La Fiama, Städaren.
Ursäkta, kan du visa henne var hon kan använda internet?
- Oj... Jo, jag studerar sång... - Jag med.
- Hon visar dig. - Okej, tack.
Alessandra! Jag vill att du träffar en person.
- Nico! - Hej. Vad trevligt att träffas!
- Tack för att ni kom. - Angenämt, Nico.
Min vän Nico Mulhy. Han ska just ha premiär på en opera i New York.
Den har en aria som vi verkligen vill att du sjunger.
Underbart. Vad är det för rollfigur?
En ung amerikanska, Amy Fisher, som har en relation med en äldre man.
Hon åker hem till honom och skjuter hans fru i huvudet
- Han är Joey Buttafuoco. - Buttafuoco?
Bagdad, Budapest till... Hur då?
- Flicka? - Ja. Hej.
- Vem är du? - Hailey Rutledge. Jag spelar oboe.
Jag är här med maestron för att använda det trådlösa nätet...
Så du är med maestron, och han... är med dig?
Nej, jag är bara här med honom. Vanligt missförstånd.
Javisst. Det är ett sant nöje att lära känna er, fröken Oboe.
Ni har gjort mig en stor tjänst. Tusen tack, Tusen tack!
Ingen orsak.
Ni sjunger den melodin, men resten är uppbyggt av förinspelade ljud.
Ni sjunger siffror och textfragment som ni upprepar med pedalen.
- Pedalen? - Någon annan kan sköta den.
- Låt mig sköta pedalen! - Precis.
- Vad spelar orkestern? - Ingenting. De bara sitter där.
Allt handlar det som sker i ert huvud, siffrorna och de maniska rytmerna.
Det är i ert huvud, alla siffror. Publiken lyssnar på er, och er pedal.
Vad tycker ni?
J'adore . Jag älskar det.
Kombinationen av ljud, teknik, rösterna, räknandet... sexton, sjutton.
Vilken avslutning. Folk kommer att bli som tokiga.
Jag förstår inte alls. Om Amy Fisher var hans fru... pang, javisst.
Men hon är älskarinnan. Varför skjuter älskarinnan hustrun?
- Kanske ändra på handlingen. - Ja, du.
Det har inte slagit mig. Ni vet att det är baserat på en verklig händelse?
Finns Amy Fisher på riktigt? Jag trodde att det var en myt.
- Alessandra, du borde göra det. - Jag vill göra dig lycklig.
Jag älskar robotljuden, men, jag kan inte sjunga något jag inte känner.
Denna amerikanska flicka, kär i en äldre man, så desperat...
Så tom som gör att hon kan göra vad som helst för att vara med honom.
Hur kan jag förstå henne?
Jag bokade ett flyg men det går via Estland och Houston.
Jag är så glad att se dig, min älskling. Det är vi alla.
- Hej, Hailey. - Hej.
- Följer du med till kostymprovningen? - Er kostymprovning?
Maestro, hitta ett ställe för mig att sjunga, utanför buren.
Utanför buren? Det ska vi ordna. Det ska vi.
Har ni funderat på att låta er pråm härbärgera himlens musik?
- Ursäkta? - Ett instrument...
...som förmedlar musik och kan skapa magi.
- Är det här en pråm som klarar det? - Ursäkta?
Jag beklagar, er pråm får inte mitt hjärta att sjunga. Jag hittar en annan.
- Herregud, han är här. - Det satt ingen i receptionen, så...
Kan ni säga nåt som bevisar att ni är ni och att det är på riktigt?
- Är du Eraseface? - Di kan kalla mig Danny.
Tack gode Gud. - Hallå, det här är Thomas Pembridge.
Jag talar till er från Studio B i Brooklyn.
Danny och jag ska just samarbeta på ett verk, vilket jag ser fram emot.
- Vem pratar jag med? - Min mamma. Hon älskar dig.
- Jaså? Hälsa henne från mig. - Han hälsar.
Jag tror att hon gråter. Vi hörs senare, hej då.
Du, tack för det. Hon beundrar verkligen dig.
Hon såg dig i Mahlers sjätte i San Francisco och det förändrade henne.
- Nästan konstigt mycket. - Ja, ska vi sätta igång, då?
- Hur gör vi? - Du har pianot där.
Jag har en idé, och en fuga.
- Får jag visa vad jag har först? - Javisst.
Det är min tvättmaskin.
- Jag visste att det var ett misstag. - Jaha...
Vi kan göra nåt annat. Jag måste mixa klart den där. Det är en grov skiss.
Grov? Min katts tunga är grov.
Det här, det är som att hoppa hage genom Robocops anus, och det vet du.
Vill du att jag spelar lite klassiska klichéer att lägga över?
Når sånt här?
Nej, nej. Det där är hemskt. Gör inte det.
- Vad vill du ha, då? - Okej, marsianerna har landat.
Förklara Thomas Penbridge för dem. Hur skulle du göra det?
- Marsianerna? - Ja, marsianerna.
Okej, jag tror jag förstår.
Ja, det där är jättebra.
Kan du spela bara melodin, bara högerhanden?
En gång till, men en oktav högre.
- En oktav. - Bara en oktav högre.
- Säg till. - Nu.
- Ja, där har vi det! Vänta. - Vad då? Var det allt?
Det är det jag behöver. Nu får orkestern ta hand om det.
Ja!
Skitbra.
- Ja, bra! - Gör det en gång till.
Ropa lite.
Välkomna till jorden, era djävlar!
Han vill ha med mig till Venedig och spela. Du måste med.
Piggvar till damen. Om jag kan flytta på räknemaskinen...
Ja, förlåt. Vi jobbar.
Snart får vi börja boka för tre. Du, jag och det där räknemonstret,
Om nån ser oss är det vår täckmantel. Vi jobbar på budgeten.
Raring, var inte så paranoid. Vi bor i en stad med 9 miljoner innevånare.
Hur stor är chansen... otroligt - Hej, Bunny!
Gloria, Thomas. Vi saknade er på balettgalan. Det var så fint.
Jag grät genom hela Giselle. Claire hade älskat det.
Hon tyckte inte om balett, men hon älskade att gråta.
Vi jobbar på här på vår affärsmiddag, och går igenom donationerna.
- Jobb, jobb, jobb! - Apropå donationer...
Jag har inte fått nån check från er.
Vem skulle jag ge pengar till? Bubbelmänniskorna?
Vi ses på väg ut, Gloria.
- Jag ska till damrummet. - Bra idé!
Herregud, det där är otroligt, Vad gör du?
Jag tror att det är din telefon som vibrerar.
Ja, det är jag. Vad kan jag...?
Hej, herr borgmästare!
Hailey, angående Amy Fisher, varför sköt hon Mary Jo?
Jag hade skjutit Buttafuoco istället.
Jag med, antar jag. Men jag vet verkligen inte.
- Känner du till historien? - Nej, jag tror det hände typ...
Säg mig en sak. Har du någonsin velat skjuta någon?
- Nej. - Även bara för ett ögonblick.
Kanske min oboelärare i åttonde klass. Han var lite tafsig.
Hade du skjutit honom i huvudet eller hjärtat?
- Lägre, tror jag. - Lägre? Jag med.
- Men inte Amy Fisher. - Inte Mary Fisher... Amy Fisher.
Alessandra, du anar inte vad jag har drömt om denna dag.
Herregud! Okej...
Lugn. Krokodilen bits inte.
I Trollflöjtens första scenen dödas han av tre flickor.
- Jaha. - Klänningen för Cavaliere della Rosa.
- Så många minnen och framgångar. - Varsågod.
- Nej. Tack. - Du måste. Francesca gör limoncellon.
- I badrummet. - Ukrainsk vodka
- Okej. - Skål.
Vad gott!
På den här klänningen ska påkläderskan fästa den så...
Och så den här... Sätt lite... Just det!
Och så sveper påkläderskan av den när ni gör entré.
- Hur är det med Geraldina? - Vad? Har ni inte hört?
- Hon fick jobb som regeringsrevisor. - Tragiskt.
Vad gör jag nu?
Hailey! Kom, du kan vara min påkläderska.
- Din vad då? - Det är ingen bra idé.
Stanna för festivalen. Du hjälper mig-
- vi pratar Amy Fisher, sen ordnar jag biljett till New York eller nåt bättre.
Jag kan inte mycket om Amy Fisher eller kläder.
Det är bara några klänningar för en konsert. Snälla.
Kom.
Om du stannar så kommer jag att känna mig mindre ensam.
- Oj. - Snälla.
Okej. Det är lugnt.
Lionel, hon måste se alla kostymerna.
Francesca är Alessandra, Stefano är du.
Divan är klar, och så...
Men när du gör det måste det göras helt tyst, och gå dubbelt så fort.
Lionel har du hört talas om Amy Fisher?
Den moderna operan? Ja. Jag har den perfekta klänningen.
Wow. Så vacker, men den är helt fel.
För sofistikerad. Vi behöver nåt som ser ut att ha plockats upp från golvet.
- Hailey, berätta vem Amy Fisher är. - Okej. Ja...
Hon kommer från Long Island, en tjej som var kär i en man.
Och hon sköt hans hustru i ansiktet.
- Vad tycker du, Lionel? - Ja, det ser ungt ut. Tafatt.
En flicka som inte har minsta aning om vem hon är.
Alessandra?
Joey!
Joey Buttafuoco, varför lämnar du mig ensam?
Se på mig, Varför måste det ta slut?
Historien om Amy Fisher är faktiskt riktigt sorglig.
Opera är oftast sorgligt. Precis som kärleken.
- Hailey, se på mig! - Rodrigo...
Litar du på mig, Hailey?
Ja.
Varför förtjänar jag din tillit?
För att du är väldigt dålig på att ljuga.
Älskar du mig?
Jag vet inte än.
Jag vet att du älskar mig.
Hailey...
Telefon. Det är telefon till er.
Tack.
- Hallå? - Äntligen. Jag har ringt halva Venedig!
Men för helvete, Gloria... Var är du? Vad är det som händer?
Jag vet att du är sur på oss, men borgmästaren ringde med ett krav.
- Att du ska komma på ett möte. - Jag vill inte gå på möte, Gloria.
- Vi kan prata musik eller fotboll. - Det handlar ju om musiken!
Vi måste visa enad front, annars kanske han drar in pengarna.
Rodrigo! Rodrigo!
Ursäkta mig? Var uppmärksam. Jag kastar telefonen.
- Maestro, vi har saker att reda ut. - Ja, det har vi.
- Jag vill... - Jag vill också.
...att lära mig Amy Fisher.
- Men senare. Vi kan... - Nu repeterar vi.
Bjälkarna bågnar, huset skakar
Åskan går, blixten slår
Och mörk är natten
Som graven!
Men ändock...
Kärleken rasade även nyligen inom mig
Översättning: KHJE Thelin www.ordiovision.com