Gloria, jag har en fullkornsscone åt dig. Det där är ju voodoo!
Hur kunde du tillkännage det där utan att fråga mig först?
- Förlåt, Gloria. Släpp det förflutna. - Alla där ute hör vartenda ord!
- Vi har samlat in pengar i åratal... - Åratal? Jaga talar om nuet!
Nuet? Just nu städar jag mitt skrivbord.
Eftersom vi inte har råd med städare!
Jag försöker rädda vår orkester, och du bad just en massa miljonärer-
-att donera pengar till fel sak!
Inte fel sak, samma sak. Orkestern och ungdomsorkestern hör ihop.
- Inte enligt skatteverket! - Det bara verkar gälla skatter!
- Jag talar om barn, om framtiden. - Det är en vacker tanke.
En som säkrar en publik inför framtiden.
Men man kan inte bara trolla fram en icke vinstdrivande organisation.
Förresten måste du förlåta maestro Pembridge. Han mår dåligt.
- Hur känner du till det? - Det gör alla. - Eller hur?
Jodå.
Det finns ett sätt vi kan ordna finansieringen rätt snabbt.
- Det ställer han aldrig upp på. - Vad då? Jag är väldigt oberäknelig.
Efter Venedigkonserten fick vi massor med önskemål om att ni ska göra reklam.
Som högtalare och klockor, men en av dem är rätt stor.
- Stor på vilket vis? - Han vägrar.
Vad då? Berätta. Jag avfärdar ingenting. Säg, bara.
- Jag sa ju att han skulle vägra. - Okej, Gloria...
Vi har musiken, och det finns miljoner barn här i staden.
- Vad är det som kostar pengar? - Instrument kostar pengar. Stolar.
Stolar? Stolar kostar inte pengar. De bara finns. Nu skojar du med mig.
Okej. Jag känner att jag måste göra något som jag aldrig har gjort förr.
- Jag fixar pengarna själv. - Varsågod.
- Gå ut och plocka dem från pengaträden. - Det är precis det jag tänker göra.
Du, Craig G! Vad det gäller... ja, du vet.
Är du ens en människa?
- Hallå, allesammans! Hej. - Hej, Esther.
Tack för att ni är här. Det betyder mycket för mig.
Skojar du? Att få premiärspela Pembridges första komposition?
Sen grundskolan har jag haft en affisch av honom-
- när han dirigerar barbröstad vid en fjord.
Den affischen hade jag med. Över sängen.
Okej. Då börjar vi.
Det jag tycker om med stycket är den polariserade dynamiken.
Dels sprödheten, men också spänningen.
- Herregud, det är maestron. - Vad gör ni här, maestro?
Jag var i krokarna. Min skräddare bor i Brooklyn. Han är ett knappgeni.
Varsågod och fortsätt, maestro. Jag är inte här.
Se mig som teaterns spöke.
- Okej, ska ske. - Jaha, då så...
Vi tar det från början.
Det var toppen, hörni. Första gången... Oj.
Esther, du kan nog vara lite friare. Där det står molto espressivo...
- Vad är det? - Ingenting, ingenting.
På molto espressivo ska du verkligen köra hårt.
Jag vill inte vara knepig, men jag har några små åsikter. För det första...
Se det som ett solostycke. Resten är bara ekon.
Det är hårfint, men viktigt. Sen vill jag också att det är tydligare.
- Okej. - Och tempot är viktigt för flytet. Bra.
Jag beklagar, herr DeSousa, men vi kan inte ge er lånet.
- Det är ju för barnen, för musiken. - Det låter som ett utmärkt program.
- Det är inget tv-program. - Nej, musikprogrammet.
Jaha. Jag kallar det inte program, utan "Musik och ljud som skapar en familj".
Ni ansökte som privatperson och under tillgångar skrev ni-
- "Beethoven, Mozart och Tjajkovskij".
- Ja, den gillar jag. - Jamen, då så. Då var det värt det.
Men ni förstår väl att det bara är kompositörsnamn? De saknar värde.
Berätta att du hade blivit galen utan musiken.
Då börjar jag bara gråta.
Det enda som ni angivit mer är "en matekalebass".
Matékalebass?
Värdet hänger på vad nån tycker om mate.
Det var bara ett skämt.
Ni har inget kreditvärde. Det har jag aldrig sett förr.
- Inga kreditkort, eller...? - Nej.
- ...huslån eller något? - Nej, jag har inga skulder.
- Så jag finns inte? - Enligt banken.
- Jag begriper inte. - Banken lånar ut till folk...
...som tjänar pengar, så att de kan betala igen.
- Jag tar ett lån och betalar igen. - Hur kan banken lita på er?
- Jag svär. Det är jag, ni är banken... - Jag är inte banken.
Jag bara jobbar här. Ursäkta, men jag har ett möte att gå på.
Jag vet att ni inte är banken. Ni har "kreativa lösningar för kreativa liv".
- Det är en slogan. Inte nåt verkligt. - Vi gör det verkligt.
Tänk om jag var potatisodlare och sa att jag ville plantera tomater.
Jag vill ha ett lån för tomater. "Har ni erfarenhet av tomater?" frågar ni.
- "Nej, men ge mig ett lån." Aldrig. - Precis. Plantera potatis.
Men om jag är tomatodlare och vill plantera tomater?
Det är ju precis det jag säger. Jag är musiker, och ska ge er musik.
Hej, Jordan. Var är du? Herregud. Jag beklagar, raring.
Nej, vänta där med dina lärare, så kommer jag på en gång.
An, jag glömde att jag skulle hämta min son.
Behöver du skjuts? Jag skjutsar dig.
- Kom, jag har ett fordon. - Okej, om det går bra.
Du borde ha nöjt dig med potatis.
Okej...
Förlåt. Jag borde inte göra så. Jag ska faktiskt gå.
- Okej. - Nej! Jag tänker inte gå.
Jag ska gå och ta en tupplur.
- Jag lovar att hålla käften. - Tack. - Från samma ställe.
Okej, här är det. - Hej, unge man! Vaktar du min cykel? Lysande.
Hej. Förlåt mig. Jordan, det här är herr DeSousa.
- Rodrigo. Spelar du piano? - Nej.
Han spelar inte nåt.
Hej. Vem vill leka? Kom och sätt er i en ring runt mig.
Sätt er i ring. Bra! Välkomna. Vem har ett hjärta?
Alla? Har ni också hjärtan? Ni kan vara med.
Hur låter ett hjärta?
- Muy bien. - Inget är som en stilig karl.
- Särskilt med en gitarr . - Muchas gracias. Muchisimas gracias.
Okej. Ta era instrument. Var var vi? Hjärtslag, eller hur?
Hjärtslag, alltså... Okej.
Slå hjärtslaget med era rör. Bonita . Och så klappar vi med.
Precis. Eso.
Mississippi hot dog, Mississippi hot dog...
Ser du? - Slagverk är ditt instrument. Helt klart.
När de väl hittat det, så finns ingen återvändo.
Du får aldrig sova mer, men han kommer att vara lycklig.
Jag har en check åt dig.
- Den är från dig. - Ja.
- Jag gillar det du försöker göra. - Tack.
Han måste hem och äta middag.
Nån dag kan jag laga mat åt dig, och honom.
- Kan du laga mat? - Vi svänger ihop nåt.
Fan! Vilket skit!
- Thomas, är det nåt fel? - Det är det djävla codat!
Jag vet inte vad jag tänkte. Det är en djävla imitation. Ta bort det!
- Ska jag ta bort codat? - Ja, bara kapa den djäveln.
- Nej, kapa inte codat. - Maestron sa ju att vi skulle det.
Jag dirigerar, så jag sköter det. - Thomas, försvåra inte det här.
Det är ingen imitation, utan en vacker, enkel lovsång.
Vad? Helvete, fan... Nu har du förstört det här för mig!
Ska jag se det som en kärlekssång nu? Det är ingen djävla kärlekssång!
Ta och sov lite. - Vi kan alla åka hem och sova, så ses vi pigga imorgon.
- Jag är färdig! - Vi repeterar klart och sen spelar vi.
Är alla nöjda?
Okej, nu gör vi det här på rätt sätt. Kaffe åt alla.
- Jag fixade den. - Jag har inte sidan tre.
Du ska tejpa ihop överdelen av gamla sidan 4 med nya sidan 36,
Du hade rätt, raring. Det är en kärlekshistoria, som behövde förenklas.
Den var redan enkel. Nu är den faktiskt mer komplicerad.
Raring, jag förstår att det är svårt, och det är första gången, men...
Jag vill att det blir rätt, så försök för min skull, snälla.
- Okej. - Från codat.
- Snabbare. Du spelar helt annorlunda. - Som maestron skrev det.
- Det står här. - Det passar inte med något annat.
- Ja, och det är så häftigt. - Varför står du bara där?
- Det finns ingen klarinettstämma kvar. - Det var lite tårta på tårta.
Stopp. Kom! Jag vet inte varför ni gör så, men allt jag kände för är borta.
- Kompositören bestämmer. - Ge mig en stund med maestron.
- Men maestron måste få det han vill. - Jag är dirigent. Jag ser till det.
Ta och tagga ned, för fan!
En ära att jobba med er. Jag tycker ni är ett geni.
- Tack, raring. - Esther...
- Hoppade hon just av? - Så tolkade jag det.
Esther! Snälla, vänta! Förlåt mig. Kan vi prata om saken?
Jag trodde att du hade nåt, men det är väl sant det folk säger om dig.
Vad då? Vad säger folk om mig?
Jag har löst det. Clark, du tar Shawns stycke.
Jag skriver om Esthers stycke för Shawn.
- Det är lugnt. - Jag vill inte ta det!
Ringmannen Rodney vill kolla ljussättning
Det är kört, så vi kan lika gärna se på när han langar ringar.
- Dörrarna öppnas om en kvart! - Det går inte!
- Men ser man på! - Herregud, sluta!
- Om ändå mina föräldrar trott på mig. - De gjorde inte det, och de kan dra.
Nu får du spela med blod. - Vet alla vad vi ska göra? Toppen!
- Nej. - Shawn, så här...
- Det här är en mardröm! - Ja, det är för djävligt.
Jag beklagar det, men det kommer att bli otroligt om ni bara tar er igenom.
Det gör vi inte!
- Hej. Vad är det här för ställe? - Ingen aning.
- En vän uppträder här ikväll. - Hur är det?
Bra. Jag har operation bokad nästa vecka.
- Har du berättat för nån? - Vad ska jag säga?
Antingen är jag borta i två månader, eller så är det slut, om det går illa.
Gnäller ni om att natt kommer efter dag, regn efter solsken?
Klagar ni på fula saker i livet?
Vítêzslava Kaprálová dog vid 25 års ålder.
Innan dess hann hon komponera och dirigera fler än 50 stycken.
I en tid där en kvinna skulle vara en musa, inte konstnär.
Så ikväll ska vi hylla att hitta sin väg.
Och nu, låt er förtrollas av Crystal Brutes.
- Det är Lizzie. Hon är otrolig. - Hon lät bra.
- Vad gör du om du inte kan spela mer? - Det är inte "om".
De ringde i eftermiddags. Jag är slut.
- Men det är lugnt. - Vad menar du?
Jag hade bara några få år kvar. Så går det. Dags för plan B.
- Plan B? - Har du ingen?
Jag har aldrig tänkt så långt.
Kanske är det här din plan B.
- Jag tycker att du borde göra det där. - Jaså?
- Det där skulle du klara. - Visst.
Du klarar sex stycken.
- Hej, Cynthia. - Herregud, Kevin Majors!
- Kevin Majors! - Det här Gloria, min chef.
Jag var där när du gjorde tolv poäng mot Spurs i de sista 80 sekunderna!
- Du anar inte... Han är helt otrolig. - Han är otrolig. - Du är otrolig.
- Jag beundrar er med. - Vi kanske kan tala om donatorsgalan.
- Gloria, du kan väl slå dig ned? - Nej, nej. Ha en toppenbra kväll.
Får jag en martini, tack?
Shawn, häng med nu. Du behöver bara spela den här tonen, inte alla de där.
- Det ger samma effekt. - Hailey! Jag har lösningen!
Inte nu. Jag har skrivit om fyra stycken. Man tager vad man haver!
Och jag haver något som är förbannat bra.
Okej, men det låter ju bättre så här. Varför var det inte så från början?
- Då så. - Ett ögonblick.
- Hailey. Trevligt att ses igen! - Han gör mig en gentjänst.
Och jag blir nog skyldig dig en efter ikväll.
Du brukar nog inte göra såna här småspelningar, men...
Han här gav mig min första chans som 14-åring.
- Det här blir nog kul. - Har du hunnit gå igenom stycket?
Jo, men jag vill gärna höra vad du tycker, hur du ser det.
- Det är bara några saker... - Absolut. - Lizzie! Fyll fem minuter!
Varför?
Jaha, oj, Joshua Bell. - Hej. Fylla tid är det jag kan.
- På molto espressivo ska vi vara... - Molto.
Så här säger vi i Prag: Stokrát nic umorilo osla.
Hundra gånger, och inget dödade åsnan.
Det här känns som hemma. - Är du cirkusartist? Inte? Du kan berätta det.
- Hur är din dirigeringsteknik. - Bra, hoppas jag. Jag har bra lärare.
Det handlar mer om vad man har inom sig och hur det påverkar handrörelserna.
Om vi som följer dig vet vad som rör sig i ditt huvud-
-och du förmedlar det så eller så-
- så kommer det att gå bra, och du verkar veta vad du vill.
Kul att höra att det verkar så.
Ni två... Har du kysst henne än?
Inte? Det är nästan midnatt, och kommunismen kommer vid 01.00.
Kom igen, vad väntar ni på?
Och ni, madame. Vad anser ni om proletariatets upphöjning?
Konstigt svar.
Hej. Jag är stolt att få presentera ett nytt verk av Thomas Pembridge
Thomas, vill du säga något?
Visst, visst...
Tackar så mycket.
Till Hailey, och alla dessa underbara unga musiker, och till Joshua.
Jag skrev det här åt en vän som betyder mycket för mig.
Hon har mitt hjärta, men nu ser jag inte henne någonstans här.
Så går det. Hur som helst...
För att citera Aristoteles, "Men, för helvete".
Ja, skitsamma.
Skål.
Översättning: KHJE Thelin www.ordiovision.com