Du ska väl inte jobba i dag? Du skulle ju umgås med Maddie.
Jag ska bara träffa någon. Jag är tillbaka innan hon vaknar.
En kvinna ringde. Hon kände mamma och vet vem som mördade henne.
- Tror du henne? - Det är nog ett blindspår igen.
Men då glömmer jag bort det ett tag till nästa gång.
- Du har hållit på sen vi träffades. - Ja...
Vi kan äta lunch sen och stanna vid stranden på vägen till flygplatsen.
Det skulle Maddie tycka om.
Released on www.DanishBits.org
Jag flyttade tillbaka till Los Angeles när min man gick bort.
Jag är född här och ville dö här.
Jag visste inte att du var polis förrän jag såg ditt namn i tidningen.
- Ditt och Marjories. - Det hade inget med mamma att göra.
En advokat smutskastade henne för att komma åt mig.
- Du vet vem som mördade henne. - Ja, det gör jag.
Jag tror det, i alla fall.
Din mor och jag var goda vänner.
Jag satt barnvakt åt dig många dagar och nätter.
Berätta om natten när hon dog.
Vi var försiktiga.
Vi hade våra stamkunder och vi tog emot rekommendationer.
Den kvällen hade jag många män och gav en stamkund till Marjorie.
Vem var han?
Han kallade sig Mitch. Det är det enda jag vet.
- Hur såg han ut? - En storvuxen, lång surfare.
Breda axlar. Han var solbränd och hade solblekt hår.
- Gjorde han dig illa? - Han kunde vara hårdhänt.
Han ville visa att han hade kontrollen.
Tog han stryptag på dig?
Han la händerna runt min hals några gånger. Det är allt.
- Varnade du henne för honom? - Ja.
Jag sa att han gillade hårda tag. Hur skulle jag ha känt till hans planer?
Vart skulle hon träffa Mitch?
City Centre Hotel i centrum. Rum sju.
Jag minns det, för Marjorie sa att det var hennes turnummer.
- Varför gick du inte till polisen? - Vi pratade aldrig med polisen.
Vi litade inte på dem.
Så du gjorde inget?
När de hittade Marjorie blev jag rädd och lämnade stan.
Jag ringde ett anonymt samtal och berättade om Mitch.
Sen tog jag tåget och lämnade stan och det livet bakom mig.
- Minns du polisens namn? - Nej.
Jag ringde den som omnämndes i tidningen.
- John Caffrey? - Tyvärr minns jag inte.
Trodde du att det skulle räcka? Ett anonymt samtal innan du åkte?
Var det allt hon var värd? Din nära vän.
Jag trodde att du skulle vilja veta det.
Jag är döende. Det var nu eller aldrig.
- Men du väntade tills du var döende. - Harry...
Tack för att du äntligen berättade.
- Vill du ha? - Nej, tack.
- Jag har redan försökt, mamma. - Det är gott!
När det finns Rocky Road-gelato så kan jag sluta med glass.
Hur gick samtalet i morse?
Jag ska följa upp det, men jag hoppas inte för mycket.
Kan du gunga mig? Min pappa är upptagen.
- Går det bra? - Ja.
- Jag heter Maddie. - Cora.
Hur du är. Du försöker skydda henne här med.
- Hon är min lilla tjej. - Hon är inte så liten längre.
Hon kommer alltid att vara lillan för mig. Jag oroar mig för er båda.
Jag klarar mig.
- Jag oroade mig för dig redan innan. - Jag vet.
Harry...
Det är kaos runt mig just nu. Jag vet inte hur det blir med jobbet-
- med äktenskapet eller något i min framtid.
Reggie och jag har kommit till den där punkten-
- när vi tar varandra för givna och inte pratar längre.
- Du vet hur det var för oss. - Jag förstörde det.
Det gjorde vi båda. Men jag vill inte göra om samma misstag.
- Förlåt, jag menade inte så. - Det gör inget. Jag förstår.
Hej på er.
- Gruppkram? - Maddie-macka.
- Jag kommer att sakna dig, pappa. - Detsamma.
- Behöver ni ett rum? - Polisen.
Jag försöker lösa ett mord från 1979. Hur långt tillbaka går registren?
Ända till dagen då vi öppnade. Det var 1953.
Ett olöst mord, alltså?
Det skedde inga mord här 1979. Det skulle jag komma ihåg.
Några ägde rum 1980, men inte 1979.
Kroppen hittades inte här, men hon kan ha varit här.
- Minns du morden 1980? - Man minns alltid morden.
Båda var kvinnor. En blev knivhuggen, den andra slagen i huvudet.
Slag med trubbigt föremål.
- Löstes de? - Inget blir löst här.
Registren finns i skåpen längst in och det är ingen ordning.
Några sidor saknas här och var.
Ha så roligt. Jag måste gå tillbaka till disken.
Mina stamgäster behöver någonstans att vara.
Mitch...
Hittade du det du sökte?
- Får jag låna den här? - Om du kommer tillbaka med den.
Du sa att du minns morden.
- Minns du gästen Fox Mitchell? - Nej, honom minns jag inte.
- Bor någon i rum sju i natt? - Sju...?
- Nej, sjuan är ledig. - Jag vill se det.
- Det ser inte ut som då. - Jag vet.
Tack för att du tog dig tid. Jag vet att du har fullt upp.
- Hur kan jag stå till tjänst? - Jag vill veta var vi står, Irv.
Du lovade att stötta min kandidatur.
Det kommer att få konsekvenser om du ändrar dig.
- Pratar ni om åtalsjuryn? - Vi kan gå ut med resultaten.
- Gör det, då. - Det får negativa konsekvenser.
För polismyndigheten och dig.
Jag vill vara tydlig, herr statsåklagare.
Jag är tillförordnad polismästare för att hedra min son-
-och leda myndigheten ut ur krisen.
Men jag vill inte göra det permanent oavsett vem som vinner valet.
- Ska du bara sluta? - Det är innebörden av tillförordnad.
- Och inspelningen med Waits? - Den har de.
- Vilka? - De.
- Det kan du väl inte ha gjort? - Jo.
Åtalsjuryn borde veta allt om de ska döma någon.
Vem som beordrade att Waits bojor skulle lossas. Vem som bär ansvaret.
Din jävel! Fan ta dig!
Bosch!
Jag gick genom kontorslandskapet och såg arkivlådor på ditt skrivbord.
- Två utredningar från 1980. - Det gick snabbt.
- Vad då? Vad sysslar du med? - Jag beställde utredningsmaterial.
- Mordet på din mamma skedde 1979. - Ja.
De här fallen kan ha kopplingar till det.
Du och Edgar ska hitta Nash. Hur går det?
Just nu vänder vi bara papper och väntar på att Nash ska dyka upp.
- Och Veronica Allen? - Hon häktas i morgon.
Edgar sammanställer bevismaterial. Allt rullar på.
Under helgen fick jag ett samtal och ett nytt spår i mammas mordutredning.
- Fick du ett samtal? - Ja.
- Utredningarna är 35 år gamla. - Det kvittar.
- Vi får inte glömma offren. - Jag vet.
- Vi har en rotel för olösta brott. - De utreder inte de här morden.
Du vet hur det är. De letar efter DNA och fingeravtryck.
Utan det läggs materialet i arkivet igen.
I de här fallen saknas alltså DNA och fingeravtryck.
- Vad är kopplingen mellan dem? - City Centre Hotel.
En vän till mamma ringde. Mamma var där på mordkvällen.
Jag läste i mordregistret.
Det fanns information om två andra mord på samma ställe.
En kvinna mördades där sju månader efter mamma.
En annan hittades i ett överkast i en gränd sex månader senare.
- Överkastet kom från hotellet. - Var dödsorsaken densamma?
Nej, olika tillvägagångssätt och olika offer.
Kopplingen är hotellet och att de var prostituerade.
- Det här är riktigt långsökt. - Därför ville jag ha materialet.
Jag vill ta en titt.
- Vi borde lossa hans bojor. - Gör det, Bosch!
- Hur fan fick Times tag på det här? - Glöm det, grabben. Kom.
- När ska ditt knä undersökas? - I september.
Han får halta fram så länge.
- Vad innebär det? - Ingen aning.
- Men jag beklagar det inte. - O'Sheas kandidatur tar nog skada.
Jag är nästan klar för i dag. Jag kommer om en timme.
Säg till din bror att ha skorna på och vara beredd.
Vi hittade 6 vapen utanför banken och 68 tomhylsor.
Två grupper, Nashs och Marks. Jag prioriterar Nashs grupp.
Fyra vapen hittades här, här, här och här.
Här hittades automatvapnet.
Vad vet du?
De har en sak gemensamt. Bortskrapade serienummer.
Det är gjort med en vinkelslip, så de kan tas fram med syra.
- Men det tar tid. - Vi har inte tid, Lester.
Det går inte att snabba på.
Syran vi använder till serienummer behöver några dagar på sig.
Men ring i morgon. Då kanske jag har något.
- Vad vet du om ammunitionen? - Vi har matchat vapnen till hylsorna.
Alla i Nashs grupp hade återvunnen ammunition.
Nash är förstås vapenhandlare. Han kanske återvinner.
- Hade han en ammunitionsmaskin hemma? - Nej.
Kom in!
- Jaså, det är du igen. - Ja.
Av märket Curry! Min favorit.
Fox Mitchell.
Du går alltid rakt på sak.
- Vad hette han? - Du hörde. Fox Mitchell.
- Står han med i mordregistret? - Nej.
Då har du ditt svar där. Då är han inte inblandad.
Du fick ett anonymt samtal om honom efter att mamma hittades.
Hon gav dig namnet på hotellet och ett rumsnummer.
- Låter det bekant, inspektör Caffrey? - Nej, det vill jag inte påstå.
Hur vet du att jag fick samtalet? Det kunde ha varit vem som helst.
Hon ringde den som fanns i tidningen. Ditt namn stod med i alla artiklar.
City Centre Hotel. Rum sju.
Där mördades hon. Du visste det. Du fick reda på det.
Tala inte om för mig vad jag fick reda på!
Om namnet inte står med i registret så är det inte relevant.
Nu ska jag gå ut och röka en sån här och du ska sticka.
Under alla år har jag gått till dig och lyssnat på ditt skitsnack.
Men nu vet jag, Caffrey. Jag vet att du tog emot en muta.
Kom inte hit och snacka skit. Du skulle bara våga!
Jag löste 36 mordfall under mina år, din lilla skit.
Kom inte hit och lek detektiv med mig.
- Vem var Fox Mitchell? - Jag säger ju...
Nej, jag säger det till dig. Hon gick till honom den kvällen.
Och du visste om det. Du fick reda på det.
Vem var Fox Mitchell?
Vem var han?
Fox Mitchell var ett alias. Han var tjallare.
- För vilka? - Narkotikaroteln.
- Du blev tillsagd att släppa honom. - Budskapet gick fram.
Han var en värdefull informatör. Stora gripanden och beslag. Kokain.
- De ville ha kvar honom. - Pratade ni inte inofficiellt?
Jag gjorde som man ska. Jag vände mig till narkotikaroteln.
- De lät mig inte prata med honom. - Så du struntade i det.
- Jag hade inget val. - Fan heller!
- Vad var hans riktiga namn? - Det avslöjade de inte.
Josephine Ford och Cindy Black.
- Vilka är de? - Mordoffer som min mamma.
- Jag har aldrig hört talas om dem. - Nej, för du tittade bort.
Var inte så jävla fördömande, Bosch. Du vet hur det funkar inom polisen.
Om de säger till en att låta bli något så gör man det.
Hur skulle jag ens veta säkert om han var mördaren?
Hon blev mördad. Och vem fick ansvar för utredningen? Du.
Min mamma fick dig. Hon hade aldrig en chans.
Upp, Allen! Du ska prata med din advokat.
Han blev som galen och skrek.
Han plockade upp en sax.
Jag tog tag i det som fanns närmast för att försvara mig.
Sen kastade han sig mot mig och jag slog honom.
- Med trofén? - Ja.
- Hur många gånger slog du honom? - Ett par gånger.
Jag minns inte. Jag var livrädd. Han tänkte döda mig.
- Fruktade du för ditt liv? - Ja!
Räcker det?
Jag kan göra något med det. Vi granskar fader Tabakian-
- och tar reda på alla hans hemligheter.
Just nu är han offret, men vid rättegången blir du det.
- Kriminalinspektör Bosch. - Miss Chandler.
- Jag sa ju att vi skulle ses igen. - Det stämmer.
Jag är ju en sån kille som inte kan låta bli att hamna i knipa.
Och återigen visar ni att det stämmer.
- Försvarar ni Veronica Allen? - Hon ringde. Jag tackade ja.
Jag kan behöva ett brottsmål.
Det här fallet får uppmärksamhet. Det passar perfekt.
Men ni kan inte skicka räkningen till kommunen.
- Kvinnan är tydligen pank. - Det bekymrar mig inte.
Något kan hon skrapa ihop.
Men jag gör det för utmaningen. Och så hörde jag ert namn.
- Ni är som gjorda för varandra. - Jag håller med.
- Vad säger den åtalade? - Inte skyldig, herr ordförande.
Man ignorerar friande bevisning.
Kriminalinspektören har gjort fel förr.
Det har bevisats i en civil domstol och jag tänker bevisa det igen.
- Och så börjar det. - Det slutade aldrig.
Ja?
- Hur kan jag stå till tjänst? - Hej. Jag är mordutredare...
Jag vet vem ni är.
Jag jobbar med flera mordfall från 70- och 80-talen.
Jag har fått fram ett namn på ett vittne som var informatör.
Hans identitet hölls hemlig då.
Men nu har det gått 40 år och han är nog inte till nytta längre.
- Ni vill ha namnet. - Det måste finnas i arkiven.
Det kvittar hur längesen det var. Ni behöver ett befäls godkännande.
Har ni det?
En kvinna ströps och lämnades i en container.
En knivhöggs och en slogs ihjäl.
Ingen brydde sig, för den som kunde veta något-
-jobbade för narkotikaroteln.
I början anmäldes jag tre gånger av befälet för småsaker.
Han var en sån som tyckte om att straffa andra.
- Jag känner några såna. - Ett riktigt svin.
Så han steg i graderna och blev till och med kommissarie.
Sen fick jag höra att en inspektör i Hollywood-
- kastade honom genom en ruta på stationsbefälets kontor.
Det gjorde mig glad.
Vi har en stor insats på gång i kväll.
Jag är här tidigt för att planera och nu behöver jag koffein.
Vill du ha något från fikarummet? Jag brygger en kanna. Det tar tid.
- Ja, tack. Jag dricker det svart. - Jag är tillbaka om en stund.
Fan också!
- Hej, partner. Var har du varit? - I centrum. Vad händer?
- Jag har hittat något. - Få höra.
Teknikerna har fått fram serienumren på vapnen från banken.
Ofullständigt på två, men hela serienummer på två.
Nashs Sig MPX och O'Gradys Beretta.
- Har du kollat i registret? - Ja.
Båda vapnen köptes av Nash med hans statliga vapenlicens.
- Köpta lagligt? - Ja.
Sen såldes de helt lagligt till en skjutbana i Canyon Country.
Båda vapnen anmäldes stulna i fjol under ett inbrott-
-då flera vapen stals.
De stals, men hamnade i händerna på den första köparen?
Visst är det en märklig slump?
- Det här är en typisk komplott. - Just det.
Nash säljer vapnen, stjäl tillbaka dem och tar bort serienumret.
Köparen får säkert ut pengar på försäkringen.
- Som vapentvätt. - Och något mer.
Alla ammunition från vapnen är återanvänd.
Alla skjutbanor säljer återvunnen ammunition.
- Vi måste snacka med ägaren. - Det är en bra plan...
om man bortser från det här.
- Donald Banner? - Dog för åtta månader sen.
Jag ringde skjutbanan, men de har ingen verksamhet.
Vi åker dit ändå.
- Kedjan är kapad. - Då har vi skälig misstanke.
Det kör vi på.
Stanna här borta.
- Vi går till fots. - Jag tar med geväret.
- Förstärkning? - Vi väntar och ser.
- Bosch! - Det gick bra!
Jag ger mig inte levande! Det vet du väl, Bosch?
Det behöver inte bli så.
Vad är det för vits? Rättegång? Fängelse? Fan heller!
Vill du hellre dö här?
Ska vi göra upp, Harry?
Jag kan ge er Veronica. Bilder och inspelningar.
Jag kan binda ihop allt med en fin rosett.
Eller så tänder jag eld på alltihop.
Du kan göra upp, Nash. Lägg ner dina vapen.
- Då kan vi börja diskutera. - Fan heller! Börja?
Det vill jag ha skriftligt på.
Snart hamnar du i en liksäck!
- Du får lägga ner vapnet först. - Fan heller!
Du vet hur det fungerar.
Bosch!
Fan!
- Han är död. - Sätt på handfängsel ändå.
- Vart ska du? - Bevisen mot Veronica.
Nej, lägg av. Hon är inte värd det.
Jag har pratat med mordroteln. Ni jobbar för dem än-
-men de klarar sig själva nu.
Efter besök hos psykologen ger jag er båda lite ledigt.
- Stanna hemma några dagar. - Tack, chefen.
Men nästa måndag jobbar ni igen.
- Uppfattat, Harry? - Ja.
Har du redan tagit semester? Du försvann någonstans.
- Jag tänker på den lösa tråden. - Layla?
Jag undrar var hon är.
Grazie.
Jag har hittat den bortflugna fågeln.
- Bosch... - Jag vill inte tränga mig på.
Jag ville bara se det. Avtäckningen blir först på söndag.
- Jag kan återkomma. - Det behövs inte.
- "Jag har gjort värre saker." - Ursäkta?
Ni sa så på hotellrummet. "Jag har gjort värre saker."
- Vad pratar vi om, Bosch? - Arno Epperson.
- Vem? - Även kallad Fox Mitchell.
De namnen har jag inte hört på länge.
- Jag hittade bilden på er i akten. - Jag undrar hur ni kom över akten.
- Vad är det med honom? - Var är han?
- Vet inte. - Men ni vet vem han är.
Vi jobbade ihop på narkotikaroteln.
21 ton kokain i en lagerbyggnad 1992.
Det måste ha gett er en skjuts i karriären.
Vi använde ofta informatörer. Man gör så i den världen.
- Varför granskar du honom? - Mordet på Marjorie Lowe.
- Min mamma. - Herregud...
- Är Epperson skyldig? - Han gjorde det.
Polisen och åklagaren skyddade honom efteråt.
Han fick en ny identitet.
Det kan ha funnits andra offer förutom min mamma.
Med informatörer måste man se genom fingrarna för allas bästa.
Men något sånt kände jag inte till.
Någon gjorde det, men han var viktigare än några prostituerade.
- Han kom undan med det. - Det är svårt att tro.
För en vecka sen höll mordet på er son på att sopas under mattan.
Det var inte svårt att tro.
Ni har tillgång till dokumentationen. Nu är ju polismästare.
Jag ska se vad jag kan ta reda på. Jag hör av mig.
- Läget? - Jag söker Big Wave Dave. Är han här?
Dave... Nej, han är inte kvar här.
- Han sa att han skulle vara här. - Det är omöjligt!
- Varför det? - Han har varit död ett tag nu.
Ja, han fick cancer.
- När då? - För två år sen.
Han åkte in till sjukhuset. Fem veckor senare var han död.
Det gick snabbt.
- Var du vän med honom? - Nej.
- Gick du på begravningen? - Ja. Hur så?
- Är det han? - Ja. Dave Aronson.
Du vann.
Du kom undan med det.
---===DBRETAiL===---