16 KM Į VAKARUS NUO BOSTONO
Nori atgauti striukę?
Nesu buvusi miške.
Čia labai daug vabzdžių.
Galvojau apie...
-Nenoriu atsiprašymų. -Neketinau atsiprašyti.
Norėjau sakyti, kad galvojau apie tai, kas nutiko.
Niekas nevertė tavęs ar Tesos imti mane kartu.
Niekas nevertė prisidėti prie šio plano.
Tau reikėjo mašinos baterijos ir pats priėmei sprendimą.
Todėl nekaltink manęs už tai, dėl ko nesu kalta.
Dar dar daug liko?
Penkių valandų žygis.
Įveiksim.
Dažnai čia ėjai?
Infekuotųjų nesutikai?
-Ne, nedažnai. -Ko saugaisi?
Žmonių.
Bilas su Franku malonūs?
Frankas – taip.
Iš kur randas ant tavo galvos?
Kas? Gėda sakyti?
Nusiritai nuo laiptų ar panašiai?
-Ne, nenusiritau. -Tai nuo ko jis?
-Į mane šovė ir nepataikė. -Kaip kietai!
Šovei atgal?
-Taip. -Pataikei?
Ne, irgi prašoviau.
Taip nutinka dažniau nei manai.
Todėl, kad nemoki šaudyti, ar apskritai?
Apskritai.
Čia esam tik mudu,
-todėl man reikėtų... -Ne.
Kamberlendo ūkis.
Truputį palauk, turiu paimti šį tą, ką esu paslėpęs.
Paslėpęs?
Kodėl čia kažką slepi?
Per daug klausinėji.
Taip.
Tai atsakysi ar ne?
Pakeliui paslepiam atsargų,
jei kartais ko nors pritrūktų, o man dabar ir pritrūko, nes...
Negali būti.
Esi juo žaidęs?
Vienas draugas puikiai išmanė šį žaidimą.
Viena veikėja, vardu Milina,
nusiima kaukę ir parodo pabaisos dantis.
Paskui ji praryja tave visą ir išvemia tavo kaulus.
Vaje.
Pamiršai, kur pasidėjai.
Ne.
Jau beveik radau.
Praėjo pora metų.
Gerai. Apsidairysiu, gal rasiu ką gero.
Patikėk, viskas jau išrankiota.
Gal taip, o gal ir ne.
Ar čia yra kas blogo?
Tik tu.
Pokštai gerėja.
Po velnių.
-Viskas gerai? -Taip!
Jėga.
Ele?
Išrankiota, kurgi ne.
Ką darai?
Šitam daiktui yra nedaug amunicijos.
Todėl jis bevertis.
Jei vis tiek ketini palikti...
Ne.
Eina sau.
Esi tokiu skridęs?
Aišku, kelis kartus.
Pasisekė.
Tuo metu taip neatrodė.
Sėdi suspaustas, moki 12 dolerių už sumuštinį.
Žmogau, buvai pakilęs į dangų.
Jie irgi.
Kaip niūru.
Viskas sugriuvo per vieną dieną?
-Panašiai. -Kaip?
Niekas neužsikrėtęs kordicepsu,
visi sveiki, valgo restoranuose
ir skraido lėktuvais,
o tada viskas staiga pasikeitė?
Kaip tai prasidėjo?
Jei užsikrečiama įkandus infekuotajam,
tai kas įkando pirmajam žmogui?
Beždžionė? Spėju, kad beždžionė.
Ne beždžionė. Maniau, lankai mokyklą.
FEDRA mokyklą. Jie mūsų nemoko,
kaip jų prasta valdžia nesugebėjo išvengti pandemijos.
Niekas nežino,
bet spėju...
kad kordicepsas mutavo.
Dalis pateko į maistą,
į pagrindinę sudedamąją dalį, pvz., miltus ar cukrų.
Kai kurie produktai buvo parduodami
visoje šalyje, visame pasaulyje.
Duona, kruopos...
blynų mišinys.
Jei pakankamai suvalgai, užsikreti.
Taigi, užkrėstas maistas į parduotuves pateko
tuo pat metu, ketvirtadienį.
Žmonės jo nusipirko.
Valgė ketvirtadienį ar penktadienio rytą.
Vėliau tą dieną
pasijuto simptomai.
Popiet ir vakare jie stiprėjo.
Žmonės ėmė kandžiotis.
Penktadienio vakarą, 2003 m. rugsėjo 26 d.
Pirmadienį jų jau nebebuvo.
Logiškiau nei beždžionės.
Ačiū.
Nėra už ką.
Kas?
Čia eisim per mišką.
Juk lengviau eiti keliu.
Taip, bet...
Ten yra dalykų, kurių tau geriau nematyti.
Dabar turiu juos pamatyti.
Nenoriu, kad pamatytum.
Aš rimtai, Ele.
Galiu nukentėti?
Ne.
Tu per daug nuoširdus. Reikėjo sakyti „žudikas“.
Kad ir kas tai buvo,
panašu, kad jau nebėra.
Praėjus savaitei po Protrūkio dienos kareiviai
keliavo per kaimo vietoves ir evakavo mažus miestelius.
Sakė, kad būsi nuvežtas į karantino zoną...
jei bus vietos.
O jei nebus...
Šie žmonės nesirgo?
Turbūt ne.
Kodėl juos nužudė?
Kodėl nepaliko gyventi?
Negyvi netampa Infekuotaisiais.
2003 M. RUGSĖJO 30 D.
Mamytė čia.
Praneškit, ar ką nors matot?
Ne, pone. Mes rūsyje, čia nieko nėra.
Sužinokit, kaip kiti.
Ne šiandien, „Naujos pasaulio tvarkos“ militaristiniai šikniai.
PRANEŠIMAS APIE EVAKUACIJĄ
LAIKYKITĖS PASKIRTŲ INSTITUCIJŲ NURODYMŲ
SIEROS RŪGŠTIS
Kaip greit.
NAUJOJO BEDFORDO DUJOS
PAVOJINGA TIK DARBUOTOJAMS
„LINCOLN“ VYNAS IR ALKOHOLINIAI GĖRIMAI
„CAYMUS“ VYNUOGYNAI
Nesustok.
Niekad nenusibosta.
PAVOJINGA TIK DARBUOTOJAMS
PO KETVERIŲ METŲ 2007 M.
NEMINDYK MANĘS
Aš neužsikrėtęs.
Tu ginkluotas?
-Ne. -Kodėl taip ilgai neatsakei?
Nežinau, aš...
Norėjau pameluoti, bet nieko nesugalvojau.
Tik noriu nusigauti į Bostoną.
Vienas?
Iš pradžių mūsų buvo dešimt.
Bet, taip, aš vienas.
Iš kur?
Baltimorės karantino zonos.
Jos nebėra.
Tu sužeistas?
Tik... įbrėžimas.
Po velnių.
Sustok.
Iš kur jį gavai?
Bostonas toje pusėje.
Pasieksi jį iki nakties.
Aš labai alkanas.
Dvi dienas nieko nevalgiau.
Kai garsiai ištari, neatrodo ilgai.
-Bet taip jaučiuosi. -Paleidžiu tave.
-Todėl eik. -Gerai, klausyk.
Aš vardu Frankas.
-Tikrai? Tai štai, Frankai. -Taip.
Jei pamaitinsiu tave, ieškodami nemokamų pietų
čia suplūs visi valkatos, kuriems tai papasakosi.
Čia tau ne „Arby's“.
„Arby's“ buvo restoranas, nemokamai nemaitino.
Nepasakosiu apie tai jokiems...
valkatoms, bastūnams ar perėjūnams.
Jau žinai, kad meluoti nemoku.
Palikau čia tau drabužių.
Ką?
Drabužių!
Ačiū.
Jau beveik.
Bet gal duotum dar penkias minutes?
Aišku.
-Aišku! -Ačiū!
Nuostabu!
Po velnių...
Kai esi išbadėjęs, viskas skanu.
Taip, bet ne šitaip.
Dieve.
Žinai, kad triušis dera prie „Beaujolais“.
Žinau, kad toks neatrodau.
Ne, atrodai.
-Yra dar. -Nebegaliu.
Patikėk, noriu, bet...
Ačiū.
Nėra už ką.
Turbūt man jau metas.
Bet pirma...
Visą laiką į jį spoksojau.
Jis antikvarinis?
1948 metų.
Oho. Ar žinai, kiek tokie verti?
Šiuo metu nieko.
Elizai. Hofmano pasakos?
Fu, jos ne tavo.
Mano mamos. Gal galėtum...
Šitos tavo.
O Dieve. Mano mėgstamiausia.
Meilė išliks
Nenusimink
Gal...
Gal tai geras patarimas
Bet neturiu nieko šalia
Ne...
Ne, ačiū. Atsiprašau. Tik ne šitą dainą.
-Ne šitą dainą. -Na, aš ne profesionalas.
Aš irgi ne, bet...
Tada išeisiu.
Meilė išliks
Nenusimink
Gal tai ir geras patarimas
Bet neturiu nieko šalia
Laikas švariai nuplauna
Nematomas meilės žaizdas
Žmonės taip kalba
Bet nežinau, ką tai reiškia
Nes jau padariau viską
Kad būtum mano
Manau, kad mylėsiu tave
Labai, labai ilgai
Kas ta mergina?
Mergina, apie kurią dainuoji?
Nėra jokios merginos.
Žinau.
Kuo tu vardu?
Bilas.
Nusiprausk po dušu, Bilai.
Ar kada esi tai daręs?
Su niekuo?
-Su mergina, labai seniai, bet... -Taip, žinau. Tai...
Pradėsiu nuo paprastų dalykų.
-Gerai. -Gerai.
Bet noriu, kad žinotum, jog aš ne kekšė.
Neužsiimu
lytiniais santykiais už pietus,
net ir tokius puikius.
Todėl jei tai padarysiu, liksiu čia dar kelias dienas.
Gerai?
Taip.
PO TREJŲ METŲ 2010 M.
Eik po velnių!
Baik!
Ei, liaukis.
Ar kada ko prašau? Kada nors?
Kodėl tai pasakiau?
Tai ne man, tai mums.
Kam rūpi, kokie jie?
Man!
Mūsų namai yra ne tik mūsų namas.
Tai viskas, kas aplink.
Tik jau nereikia.
Atsiprašau, pamiršau.
Aš gyvenu šiame pasaulyje,
o tu – bepročio bunkeryje, kur rugsėjo 11-oji buvo savų darbas,
o visa valdžia yra naciai.
Jie ir yra naciai!
Taip, dabar! Bet ne tada.
Prašau šiek tiek dažų
ir benzino žoliapjovei. Tik tiek.
Visa kita padarysiu pats.
-Svarbu ne... -Bilai, jei pasakysi „išteklių valdymas“,
prisiekiu, tyčia užkliūsiu už tavo spąstų vielos.
Gerai.
-Tik pasakyk, kodėl. -Sakiau.
Atkreipdami dėmesį
išreiškiam meilę.
Čia ir mano gatvė.
Leisk išreikšti meilę, kaip noriu.
Ir sutvarkysiu kelias parduotuves.
Ne tas kvailąsias.
Tik vyno ir baldų parduotuves.
Ir drabužių butiką.
Butiką?
Nori rengti oficialius pietus sode?
Ne.
Bet draugų turėsim.
Atsiprašau?
Susirasim draugų.
Ir pakviesim į svečius.
Draugų mes neturim, Frankai.
Niekada neturėsim draugų,
nes jų tiesiog nėra.
Na, per radijo stotelę kalbėjau su miela moterimi.
Ką?
Tai tikrai... nuostabu.
Tikrai.
Prašau, nereikia.
Aš irgi toks.
Irgi sergi paranojine šizofrenija?
Aš ne šizofrenikas.
Norėčiau pasakyti,
kad, nepaisant ginklo, nors tai tikrai suprantu...
Labai smagu civilizuotai pavalgyti tokioje gražioje vietoje.
Taip seniai to nedariau.
Aš tik... norėjau jums padėkoti,
net jei nepradėsim dirbti kartu.
Man labai to reikėjo.
Dirbsim kartu.
Tikrai.
Žinot, ką?
Eime vidun. Noriu kai ką parodyti.
Norėjau pamatyti vidų.
-Pasiimk vyną. -Ne.
-Ačiū. -Taip!
Frankai!
Suprantu.
Jei mano...
atsivestų nepažįstamųjų į mūsų situaciją, aš irgi nebūčiau patenkintas.
Bet per radiją jis galėjo sutikti bet ką,
o mes esam geri žmonės, kurie tik bando išgyventi.
Kaip man pasisekė.
Karantino zonoje turim to, ko neturit jūs.
Knygų, vaistų, mašinų dalių.
Galim vieni kitiems padėti ir nesitaikyk į mane ginklu.
Taigi, buvai...
apokalipsės išgyvenimo ekspertas?
Išlikimo žinovas.
Gal jūs ir geri žmonės.
O gal ir ne, nesvarbu.
Mes išgyvenam patys.
Nenoriu, kad tu ar tavo draugė komplikuotumėt mūsų gyvenimą.
Ar aišku?
Ta tvora atlaikys daugiausiai metus.
Cinkuota viela jau pradėjo rūdyti.
Galiu gauti jums dešimt ričių tampraus aliuminio.
Užteks iki gyvenimo galo.
Gyvenimų.
Ar tai gera mintis?
Taip, juk tai ne dovana.
-Tu grįši, mes apsikeisim. -Gerai.
Ir pamaniau, kad...
Kalbant per radiją reikėtų šifro, jei kas mūsų klausosi.
Puiki mintis. Kokio?
Gal dešimtmečių.
-9-asis dešimtmetis – problemos. -Taip.
8-asis...
FEDRA čia niekada neatvyks.
Jūs gerai apsaugoti nuo Infekuotųjų.
Bet anksčiau ar vėliau
susidursit su plėšikais.
Jie įveiks ir tvorą, ir spąstus.
Jie ateis naktį,
tylūs ir ginkluoti.
Susitvarkysim.
PO TREJŲ METŲ 2013 M.
Paskubėk.
Negaliu...
Dar vieną ratą.
Noriu tau kai ką parodyti.
Tik ne tai.
Jau beveik atėjom.
Tau pavyks.
-Kas? -Viskas gerai.
-Pasiruošęs? -Taip.
Iškeičiau vieną mūsų ginklą į pakelį sėklų su Džoeliu ir Tesa.
Kurį ginklą?
Mažąjį.
Gerai.
Atleisk.
Už ką?
Už tai, kad senstu greičiau už tave.
Tu man toks ir patinki.
Senesnis reiškia, kad mes gyvi.
Kas?
Iki tau pasirodant nejaučiau baimės.
Tik ne ant braškių.
Taip.
Velnias.
Bilai!
Bilai?
Bilai!
Grįžk vidun!
Bilai, turi grįžti vidun.
-Ne! -Bilai! Tuoj pat eik į vidų!
Laikykis už manęs.
Laikau tave.
Gerai...
Štai.
Gerai. Susitvarkysim.
Prašau, laikyk uždėjęs ranką. Laikyk.
Frankai?
-Frankai! -Aš čia.
-Neišjunk dujų.
Tvora...
-Tvora sulaikys likusius. -Gerai, taip.
Sudariau tau sąrašą.
Papasakok apie tą sąrašą.
Padariau visų raktų kopijas.
Gerai.
Paskambink... Džoeliui.
Negali čia likti vienas.
Aš ne vienas.
-Tu irgi čia. -Ne.
Paskambink Džoeliui.
-Gerai, štai. -Ne.
-Viskas gerai. -Paskambink Džoeliui.
-Jis tavim pasirūpins. -Štai.
Gerai...
Bilai?
-Darosi šalta. -Gerai.
-Nuvešiu tave vidun. -Taip.
PO DEŠIMTIES METŲ
Gerai, štai.
Taip.
Gerai.
-Sušildysim tave. -Taip.
Ar išgėrei vaistus?
Ne.
Vieną oranžinę.
Mažą baltą.
Ir...
Didelę apvalią.
Miegojai beveik visą naktį.
Aš išsekęs.
Po galais.
Turbūt juokauji.
Nenoriu, kad užmigtum vežimėlyje.
-Neužmigsiu. -Taigi.
-Pamėlynuos kojos. -Bilai...
Nesiginčykim. Grįžk į lovą.
-Pažadu, neužmigsiu. -Kodėl?
Todėl, kad tai man paskutinė diena.
O kas...
Kas, jei rasim gydytoją?
Jei pasirodys kas nors, kas galėtų padėti?
Kas čia pasirodys, Bilai? MRT įrangos pardavėjas?
Tai buvo nepagydoma ir tada, kai pasaulis nebuvo sugriuvęs.
Aš apsisprendžiau.
Bilai.
Eikš.
Dabar pasakysiu kalbą „Kiekviena diena buvo Dievo dovana“.
Patyriau daugybę blogų dienų.
Taip pat ir su tavim.
Bet su tavim patyriau daugiau gerų dienų nei su kuo nors kitu.
Padovanok man dar vieną gerą dieną.
Nuo dabar. Paskrudink skrebučių.
Tada nuvežk į butiką,
kur išrinksiu mums drabužius.
Vilkėsi tai, ką paprašysiu.
Ir mes susituoksim.
Pagaminsi skanią vakarienę.
Tada sutrinsi visas tabletes
ir subersi man į vyną.
Aš jį išgersiu.
Paskui paklosi man lovą,
paguldysi mane į ją
ir aš užmigsiu tavo glėbyje.
Negaliu.
Ar myli mane?
Taip.
Tada mylėk taip, kaip aš noriu.
Ar užteks?
Taip.
Butelyje jau buvo tablečių?
Užtektų arkliui pribaigti.
Tai ne tragiška savižudybė spektaklio pabaigoje.
Aš jau senas.
Esu patenkintas.
Tu buvai mano tikslas.
Nepritariu tam.
Turėčiau įsiusti.
Bet objektyviu požiūriu...
tai labai romantiška.
Nuvežk mane į lovą.
SVEIKI ATVYKĘ Į LINKOLNĄ
Lik čia.
Eina sau...
Bilai?
Frankai?
Lik čia.
Jei ką išgirsi ar pamatysi...
šauk.
Gal jų nebėra?
Ele?
Jis nuo Bilo.
„Tam, kas skaitys, bet turbūt Džoeliui.“
Pamaniau, aš ir esu ta, kuri skaitys.
Jis buvo prie laiško.
Tai jie negyvi?
Norėjai...
Perskaityk tu.
„2023 m. rugpjūčio 29 d.
Jei rasi šį laišką, prašau, neik į miegamąjį.
Langą palikom atvirą, kad namas neimtų dvokti.
Vaizdas turbūt bus nekoks.
Spėju, laišką radai tu, Džoeli,
nes kiti būtų nutrenkti elektra
arba susprogę mūsų spąstuose.
Cha cha cha.
Pasiimk, ko reikia.
Bunkerio kodas toks pat, kaip ir vartų, tik atvirkščiai.
Visada tavęs nemėgau.
Bet jaučiuosi taip, lyg būtume buvę draugai.
Beveik.
Ir gerbiu tave.
Todėl kai ką tau pasakysiu, nes turbūt tik tu
tai suprasi.
Nekenčiau pasaulio ir džiaugiausi, kai visi mirė.
Bet klydau.
Nes buvo vienas žmogus, kurį vertėjo išgelbėti.
Taip ir padariau.
Išgelbėjau jį.
Ir saugojau.
Tam tokie mudu su tavimi ir esam čia.
Turim užduotį.
Ir tepadeda Dievas niekšams, kurie mums trukdo.
Palieku tau visus savo ginklus ir įrangą.
Pasinaudok jais...“
KAD APSAUGOTUM TESĄ
Lik čia.
SIERA
Parodyk ranką.
Baigiau gaminti bateriją, ji dabar įkraunama.
Gerai.
Vajominge turiu brolį.
Jis pakliuvo į bėdą, ir vykstu jo ieškoti.
Jis – buvęs Jonvabalis.
Spėju, kad jis žino, kur kai kurie jų yra.
Gal jie tave nuveš į tą laboratoriją.
Gerai.
Klausyk, dėl Tesos...
Jei imsiu tave kartu, turėsi paisyti taisyklių.
Pirmoji: niekada nekalbėk apie Tesą.
Savo istoriją pasilaikykim sau.
Antroji:
niekam nepasakok apie savo...
būklę.
Jei jie pamatys tą įkandimą, iškart tave nušaus.
Trečioji:
iškart darysi tai, ką liepsiu.
Ar aišku?
-Taip. -Pakartok.
Tavo žodis paskutinis.
Gerai.
Kas toliau?
Imkim viską, ką galim.
Eina sau.
Jis buvo genijus.
Kodėl grojo muzika?
Jei jis kas porą savaičių nesudarytų naujo grojaraščio,
šias dainas imtų transliuoti per radiją.
9-asis dešimtmetis.
Paimk iš ten skardinių.
Palik įlenktas ar išsipūtusias.
-Žmogau. -Ne.
Čia jų pilna.
MOTERIŠKI MARŠKINĖLIAI MAŽI-VIDUTINIAI
VISOMS REIKMĖMS TINKANTIS ĮKROVIKLIS
Reikia dar valandos.
Jie turi karšto vandens.
Nusiprausiu po dušu,
o paskui nusiprausi tu,
nes rimtai...
Velnias.
Kaip gražiai atrodai.
Patylėk.
Puiku.
Pirmą kartą sėdi mašinoje?
Kaip kosminis laivas.
Ne, čia sušiktas „Chevy S10“, bet nuveš ten, kur mums reikia.
Manau.
Diržą.
Kaip kietai...
Palik.
Padėk atgal. Ele.
Ne, palauk. Palik. Šita gera.
Čia Linda Ronstad.
Ar žinai, kas ji?
Juk žinai, kad nežinau.
Vaje.
Geriau nei nieko.
Subtitrus vertė: Albina Griniūtė