15 KM ZAPADNO OD BOSTONA
Želiš li jaknu nazad?
Prvi put sam u šumi.
Ima mnogo buba.
Razmišljala sam...
Neću tvoja izvinjenja. -Nisam to htela.
Razmišljala sam o onome što se dogodilo.
Tebe i Tes niko nije naterao da me uzmete.
Niko vas nije primorao na plan.
Trebao vam je akumulator ili šta već i napravili ste izbor.
I nemoj me kriviti za nešto što nije moja krivica.
Koliko još?
Petosatno pešačenje.
Možemo mi to.
Često si išao ovuda?
Nema inficiranih?
Ne često, ne. -Šta tražiš?
Ljude.
Da li su Bil i Frenk fini?
Frenk jeste.
Kako si dobio ožiljak na glavi?
Šta je? Nešto bedno,
pao si niz stepenice ili tako nešto?
Nisam pao niz stepenice. -Šta je onda?
Neko je pucao na mene i promašio. -Vidiš, to je kul.
Jesi li i ti pucao?
Da. -Jesi li pogodio?
Ne, i ja sam promašio.
Dešava se češće nego što misliš.
Jer loše pucaš ili uopšte?
Uopšte.
Pošto smo samo nas dvoje,
mislim da bi trebalo... -Ne.
Kamberlend farme.
Sačekaj malo. Moram da uzmem neke stvari koje sam sakrio.
Sakrio?
Zašto ih kriješ ovde?
Postavljaš mnogo pitanja.
Da, postavljam.
Hoćeš li mi odgovoriti?
Sakrivamo zalihe na rutama
u slučaju da nam zatreba oprema, kao meni sada, jer...
Nema šanse.
Da li si ikada igrao ovu?
Imala sam druga koji je znao sve o ovoj igri.
Ima jedan lik po imenu Milina
koja skine masku i ima zube čudovišta,
a onda te proguta celog i izbaci kosti.
Čoveče.
Zaboravio si gde si stavio stvari.
Ne.
Samo tražim tačno mesto.
Prošlo je nekoliko godina.
U redu. Pogledaću okolo, da vidim ima li nešto dobro.
Veruj mi. Sve je već očišćeno.
A možda i nije.
Ima li nešto loše ovde?
Samo ti.
Postaje sve smešnije.
Jebiga.
Jesi li dobro? -Da!
TAMPAKS TAMPONI
To, jebote.
Eli?
Očišćeno, malo sutra.
Šta radiš?
Nema mnogo municije za ovu.
Pa je prilično beskorisna.
Ako ćeš je ostaviti tamo...
Ne.
Sranje.
Jesi li leteo u ovome?
Nekoliko puta.
Baš imaš sreće.
Tada nije tako izgledalo.
Stisnu te na srednje sedište, platiš 12 dolara za sendvič.
Brate, moraš da se popneš na nebo.
Da, i oni su.
Mračno.
Znači, jednog dana se sve srušilo?
Tako nekako. -Kako?
Mislim, niko nije zaražen kordicepsom,
svi su dobro, jedu u restoranima
i lete u avionima,
a onda, svi odjednom?
Kako je uopšte počelo?
Ako neko mora da te ugrize da se zaraziš,
ko je onda ugrizao prvu osobu?
Je li majmun? Kladim se da je majmun.
Nije majmun. Mislio sam da ideš u školu.
FEDRINA škola. Ne uče nas
kako njihova usrana vlada nije uspela da spreči pandemiju.
Niko ne zna sigurno,
ali, najverovatnije...
kordiceps je mutirao.
Nešto je ušlo u hranu,
verovatno osnovni sastojak, kao brašno ili šećer.
Neke marke hrane su se prodavale svuda,
širom zemlje, širom sveta.
Hleb, žitarice...
mešavina za palačinke.
Ako pojedeš dovoljno, zaraziš se.
Zaražena hrana dođe na police prodavnica
otprilike u isto vreme u četvrtak.
Ljudi je kupe.
Pojedu u četvrtak uveče ili petak ujutro.
Dan odmiče,
počinju da obolevaju.
Popodne, veče, stanje se pogoršava.
Onda počinju da grizu.
Petak uveče, 26. septembra 2003.
Do ponedeljka ničeg nije bilo.
Ima više smisla od majmuna.
Hvala.
Molim.
Šta?
Ovde ćemo preseći kroz šumu.
Zar nije lakše putem?
Da, samo...
Ima stvari koje ne bi trebalo da vidiš.
Pa, sada moram da vidim.
Ne želim to.
Ozbiljan sam. Eli.
Može li me povrediti?
Ne.
Previše si iskren, čoveče. Trebalo je da kažeš da ima ubica.
Šta god da je bilo,
mislim da je nestalo.
Oko nedelju dana nakon Dana izbijanja, vojnici...
prošli su kroz selo, evakuisali male gradove.
Rekli su ti da ideš u ZK i išao si...
ako je bilo mesta.
Ako nije...
Ovi ljudi nisu bili bolesni?
Ne, verovatno ne.
Zašto su ih ubili?
Zašto ih nisu samo ostavili?
Mrtvi ljudi se ne mogu zaraziti.
30. SEPTEMBAR 2003.
Mama je ovde.
Provera, vidite li nekoga?
Ne. U podrumu smo, ovde nema nikoga.
Proveri sa ostalima.
Ne danas, seronje Novog svetskog poretka.
OBAVEZNA EVAKUACIJA
PRATITE UPUTSTVA NADLEŽNIH ORGANA
SUMPORNA KISELINA
KUĆNI DEPO
To je bilo brzo.
FABRIKA PRIRODNOG GASA
SAMO OVLAŠĆENO OSOBLJE
LINKOLN VINA I ALKOHOLNA PIĆA
Samo nastavi.
Nikada ne dosadi.
SAMO OVLAŠĆENO OSOBLJE
ČETIRI GODINE KASNIJE 2007.
NE GAZI PO MENI
Nisam zaražen.
Da li si naoružan?
Ne. -Zašto ti je trebalo toliko da odgovoriš?
Ne znam. Ja...
Razmišljao sam da slažem, ali nisam našao razlog.
Samo pokušavam da dođem do Bostona.
Sam?
Krenulo nas je desetoro.
Ali da, sâm sam.
Odakle?
Baltimorska ZK.
Nema je više.
Da li si povređen?
Samo modrica.
Jebiga.
Stani tu.
Kako si to dobio?
Boston je u tom pravcu.
Možeš stići do mraka.
Zaista sam gladan.
Nisam jeo dva dana.
Ne zvuči dugo kad se tako kaže.
Deluje dugo. -Puštam te.
Idi. -U redu, vidi.
Prvo, zovem se Frenk.
Da? Evo u čemu je stvar, Frenk. -Da.
Ako te nahranim, svaka propalica kojoj to kažeš
pojaviće se ovde i tražiće besplatan ručak.
A ovo nije Arbi.
Arbi nije imao besplatan ručak, bio je restoran.
Neću pričati o tome ni sa kim...
lutalicama ni skitnicama. Obećavam.
Već znaš da loše lažem.
Ostavio sam ti odeću ovde.
Šta?
Odeća!
Hvala ti.
Skoro sam gotov.
Ustvari, mogu li dobiti još pet minuta?
Naravno.
Naravno! -Hvala!
Ovo je neverovatno!
Šta dođavola?
Sve je dobro kada si gladan.
Da, ali ne ovako.
Bože.
Čovek koji zna da upari zeca sa božoleom.
Znam da ne izgledam tako.
Ne, izgledaš.
Ima još. -Ne mogu.
Želim, veruj mi, ali...
Hvala ti.
Hvala.
Nema na čemu.
Mislim da ću sada otići.
Ali prvo...
Buljim u ovo sve vreme.
Da li je antikvitet?
Iz 1948.
Jao. Znaš li koliko to vredi?
Trenutno, ništa.
„Za Elizu“. „Priče o Hofmanu“?
Fuj. Ovo nisu tvoje.
Moje majke. Možeš li da ne...
Ovo su tvoje.
Bože. Ova mi je najdraža.
Ljubav će opstati
Prihvati stvari mirno
Zvuči kao...
Zvuči kao dobar savet
Ali nema nikoga pored mene
Ne.
Ne, hvala. Izvini. Ne ova pesma.
Ne ova pesma. -Pa, nisam profesionalac.
Nisam ni ja, ali...
Onda ću otići.
Ljubav će opstati
Prihvati stvari mirno
Zvuči kao dobar savet
Ali nema nikoga pored mene
I vreme pere
Ljubavne rane neviđene
To mi je neko rekao
Ali ne znam šta znači
Jer sam uradio sve što znam
Da pokušam da te osvojim
I mislim da ću te voleti
Dugo, dugo
Pa, ko je devojka?
Devojka o kojoj pevaš?
Nema devojke.
Znam.
Kako se zoveš?
Bil.
Idi istuširaj se, Bile.
Da li si to ikada ranije radio?
Ni sa kim?
Sa devojkom davno, ali... -Znam. Pa...
Počeću sa jednostavnim stvarima.
U redu. -U redu.
Ali pre nego što to učinim, želim da znaš da nisam kurva.
Ja se
ne seksam za ručak,
čak ni kad je sjajan.
Dakle, ako to uradim, ostaću još nekoliko dana.
Da li je to u redu?
Da. Jeste.
TRI GODINE KASNIJE 2010.
Jebi se!
Ma daj!
Hej, stani.
Da li ti išta tražim? Ikada?
Zašto to uopšte govorim?
Ovo nije za mene. Ovo je za nas.
Koga je briga kako izgledaju?
Mene je briga!
Naš dom nije samo naša kuća.
Nego sve oko nas.
Poštedi me.
Žao mi je. Zaboravio sam.
Ja živim u ovom svetu,
a ti u psiho bunkeru gde je 9. septembar bio posao iznutra,
a u vladi su svi nacisti.
U vladi i jesu svi nacisti!
Pa, da, sada! Ali onda nisu bili.
Tražim samo malo boje
i malo benzina za kosilicu.To je sve.
Sve ostalo ću uraditi sam.
Nije stvar... -Ako kažeš „upravljanje resursima“,
proći ću kroz jednu od tvojih zamki.
U redu.
Samo mi reci zašto. -Već jesam.
Kad obraćamo pažnju na stvari,
tako pokazujemo ljubav.
Ovo je i moja ulica.
Dozvoli da je volim onako kako želim.
I popravljam neke prodavnice.
Ne one glupe.
Samo vinoteku i prodavnicu nameštaja.
I butik odeće.
Butik?
Da li sada organizujemo formalne zabave?
Ne.
Ali ćemo imati prijatelje.
Molim?
Imaćemo prijatelje.
I pozvaćemo ih u posetu.
Nemamo prijatelje, Frenk.
Nikada nećemo imati prijatelje
jer nema ljudi koji bi bili prijatelji.
Zapravo, pričao sam sa finom ženom na radiju.
Šta si?
Ovo je stvarno... Neverovatno je.
Zar ne?
Molim te, nemoj.
Ja sam isti.
I ti si paranoični šizofrenik?
Nisam šizofrenik.
Mogu li samo reći?
Ako izuzmemo pištolj, što razumem...
Kako je lepo imati civilizovan obrok na tako lepom mestu.
Prošlo je dugo vremena.
Samo... želim da vam se zahvalim,
čak i ako ne budemo radili zajedno.
Stvarno mi je ovo trebalo.
Radićemo zajedno.
Hoćemo.
Znaš šta?
Idemo unutra. Tes, da ti pokažem nešto.
Želela sam da vidim unutrašnjost.
Ponesi vino. -Ne unutra.
Hvala. -Da!
Frenk!
Razumem.
Da je moj...
Da je moja...
dovela strance u našu situaciju, ni ja ne bih bio srećan.
Ali od svih ljudi koje je mogao naći na radiju,
mi smo pristojni ljudi koji pokušavaju da se snađu.
Baš sam srećnik.
U ZK imamo stvari koje vi ovde nemate.
Knjige, lekovi, delovi za mašine.
Možemo pomoći jedni drugima i skloni taj pištolj.
I šta? Bio si...
„pripremljeni“ ili nešto?
Stručnjak za opstanak.
Možda ste pristojni ljudi.
Možda ne, nije važno.
Mi smo ovde nezavisni.
Niste mi potrebni ti i tvoja prijateljica da nam komplikujete živote.
Da li je to jasno?
Ta ograda će opstati još možda godinu dana.
Pocinkovana žica, već je počela da korodira.
Mogu da nabavim deset kalema čvrstog aluminijuma.
Trajaće ti do kraja života.
Vaših života.
Jesi li siguran?
Da. Mislim, to nije poklon.
Vrati se, pa ćemo trgovati. -U redu.
I mislio sam da bi trebalo...
Trebalo bi da koristimo kodove za radio, ako neko sluša.
To je dobra ideja. Kakve?
Mislio sam, decenije.
Kao, 80-e, nevolja, naravno. -Da.
Sedamdesete...
FEDRA nikada neće doći ovamo.
Dobro ste zaštićeni od zalutalih inficiranih.
Ali pre ili kasnije,
biće napadača.
I oni će srušiti ogradu i tvoje zamke.
Doći će noću,
tihi i naoružani.
Bićemo dobro.
TRI GODINE KASNIJE 2013.
Brže malo.
Ne mogu...
Samo još jedan krug.
Imam nešto da ti pokažem.
Nije to.
Blizu smo.
Možeš ti to.
Šta? -U redu je.
Spreman? -Da.
Menjao sam pištolj sa Džoelom i Tes za paket semena.
Koji pištolj?
Mali.
U redu.
Izvini.
Zašto?
Jer starim brže od tebe.
Sviđaš mi se stariji.
Stariji znači da smo još uvek ovde.
Šta?
Nisam se plašio pre nego što si se pojavio.
Ne na jagodama.
U pravu si.
Sranje.
Bile!
Bile?
Bile!
Ulazi unutra!
Bile! Moramo te uneti unutra.
Ne! -Bile! Unutra, sada!
Drži se za mene.
Držim te.
Dobro...
Tako.
U redu. Sredićemo mi ovo.
Drži ruku ovde.
Frenk?
Frenk! -Ovde sam.
Ovde sam. -Ostavi gas otvoren.
Ograda...
Ograda će da ubije ostale. -U redu.
Napravio sam listu.
Pričaj mi o listi.
Imam kopije svih ključeva.
Dobro.
Pozovi... Džoela.
Ne možeš biti ovde sam.
Nisam sam.
Ti si ovde. -Ne.
Pozovi Džoela.
U redu, idemo. -Ne.
U redu je. -Pozovi Džoela.
On će se pobrinuti za tebe. -Eto ga.
Dobro...
Bile?
Postaje hladno. -U redu.
Daj da te uvedem unutra. -Da.
DESET GODINA KASNIJE
U redu. Tako.
Da.
U redu.
Zagrejaćemo te. -Da.
Da li si popio tablete?
O, ne.
Jedna narandžasta.
Mala bela.
I...
Velika okrugla.
Trebala mi je skoro cela noć.
Iscrpljen sam.
Prokletstvo.
Mora da se šališ.
Ne želim da zaspiš u stolici.
Neću. -Hoćeš.
Onda ti stopala poplave. -Bile...
Neću da se svađam. Nazad u krevet.
Obećavam, ostaću budan. -Zašto?
Jer ovo je moj poslednji dan.
Šta...
Šta ako nađemo doktora?
Šta ako se pojavi neko ko može da pomogne?
Ko će da dođe, Bile? Prodavac gotove hrane?
Nije bilo leka ni pre nego što se svet raspao.
Odlučio sam.
Bile.
Dođi ovde.
Neću ti držati govor: „Svaki dan je bio divan dar od Boga“.
Imao sam puno loših dana.
Imao sam i loše dane sa tobom.
Ali imao sam više dobrih dana sa tobom nego sa bilo kim drugim.
Samo mi daj još jedan dobar dan.
Počevši od sada. Napravi mi tost.
Onda me odvedi u butik
gde ću nam odabrati odeću.
Obući ćeš ono što tražim.
I venčaćemo se.
I skuvaćeš ukusnu večeru.
Onda ćeš zdrobiti sve ovo,
stavićeš u moje vino.
Ja ću ga popiti.
Onda ćeš me uzeti za ruku,
odvesti me u naš krevet,
i zaspaću u tvom naručju.
Ja... Ne mogu.
Da li me voliš?
Da.
Onda me voli onako kako ja želim.
Da li će biti dovoljno?
Da.
Već si stavio tablete u bocu?
Dovoljno da ubije konja.
Ovo nije tragično samoubistvo na kraju predstave.
Star sam.
Zadovoljan sam.
A ti si bio moja svrha.
Ne podržavam ovo.
Trebalo bi da sam besan.
Ali sa objektivne tačke gledišta...
to je neverovatno romantično.
Vodi me u krevet.
DOBRO DOŠLI U LINKOLN
Ostani tu.
Šta jebote?
Bile?
Frenk?
Ostani tu.
Ako čuješ nešto, vidiš nešto...
viči.
Šta ako ih nema?
Eli?
Od Bila je.
„Za koga god, ali verovatno Džoela.“
Mislim da spadam pod „koga god“.
Ovo je bilo unutra.
Znači, oni su mrtvi?
Želiš li...?
Samo napred. Možeš i ti.
„29. avgust 2023.
Ako nađete ovo, nemojte ulaziti u spavaću sobu.
Ostavili smo prozor otvoren da kuća ne bi smrdela.
Verovatno će biti ružan prizor.
Džoele, verujem da si ti ovo našao,
jer bi neko drugi bio spaljen strujom
ili bi ga neka zamka digla u vazduh.
Hehehe.
Uzmi sve što ti treba.
Kôd za bunker je isti kao kôd od kapije, ali obrnuto.
U svakom slučaju, nikada te nisam voleo.
Ali ipak, mi smo kao prijatelji.
Skoro.
I poštujem te.
Pa ću ti reći nešto, jer si verovatno
jedina osoba koja će razumeti.
Nekada sam mrzeo svet i bio sam srećan kada su svi umrli.
Ali pogrešio sam.
Zato što je postojala jedna osoba vredna spašavanja.
To sam uradio.
Spasio sam ga.
Onda sam ga zaštitio.
Zato su ovde ljudi poput tebe i mene.
Imamo posao.
I neka Bog pomogne svakome ko nam stane na put.
Ostavljam ti sve svoje oružje i opremu.
Iskoristi ih da...“
DA SAČUVAŠ TES
Ostani ovde.
SUMPOR
Pokaži mi ruku.
Završio sam akumulator za kamion. Upravo se puni.
U redu.
Imam brata u Vajomingu.
On je u nekoj nevolji, a ja idem da ga pronađem.
Nekada je bio Svitac.
Pretpostavljam da zna gde su neki od njih.
Možda te mogu odvesti do te laboratorije.
U redu.
Slušaj, u vezi Tes...
Ako ću da te vodim sa sobom, postoje pravila.
Prvo pravilo, nikada ne pominji Tes.
Zapravo, svoju prošlost možemo da zadržimo za sebe.
Drugo pravilo,
ne pričaš nikome o svom...
stanju.
Ako vide taj ugriz, neće razmišljati, samo će te ubiti.
Treće pravilo,
radi ono što ja kažem, kad kažem.
Jasno?
Da. -Ponovi.
Sve kako ti kažeš.
U redu.
Šta sada?
Uzmimo šta možemo.
Sranje.
Ovaj tip je bio genije.
Zašto je muzika bila uključena?
Da ne resetuje brojanje svakih nekoliko nedelja,
ova plejlista bi preplavila radio.
Osamdesete.
Uzmi konzerve odande.
Ništa udubljeno ili naduto.
Čoveče. -Ne.
Pun ih je zid.
ŽENSKE KOŠULJE
VIŠENAMENSKI PUNJAČ
Treba još sat vremena.
Imaju toplu vodu.
Tuširam se,
a onda se ti tuširaš,
jer, ozbiljno.
Sranje.
Pa, zar ne izgledaš lepo?
Umukni.
Baš fino.
Prvi put u automobilu?
Ovo je kao svemirski brod.
Ne, to je sranje od ševija, ali odvešće nas tamo.
Mislim.
Pojas.
Tako je kul.
Ostavi to.
Vrati to nazad. Eli.
Ne, čekaj. Ostavi. Ne, ovo je dobro.
Ovo je Linda Ronstat.
Znaš li ko je Linda Ronstat?
Znaš da ne znam ko je Linda Ronstat.
Čoveče.
Bolje je nego ništa.
Prevod titlova: Sandra Plavsic