Turim tai daryti kas valandą?
Laikui bėgant degalai suyra.
Čia jau beveik vanduo.
Seniau nuvažiuodavom 10 ar 12 valandų su vienu baku.
-Bet kur. -Kur važiuodavot?
Dažniausiai niekur.
Geras! Kaip jis veikia?
Tai sifonas.
Kai skystis keliauja
prieš traukos dėsnį, nes slėgis...
-Nežinai. -Žinau, kad jis veikia.
Niekur nenuklysk.
Gerai.
Pats prisiprašei.
„Kaip vadinasi sargo būdelė kapinėse?
Gyvasis kampelis.“
„Pokštų knyga, antra dalis“. Autorius Vilas Livingstonas.
„Antra dalis“. Supratai?
-Kaip „avis“. -Jėzau.
„Kokių pratimų nemėgo tiranozaurai?
Atsispaudimų.“
Atsispaudimų!
-„Iš kur gauti laikrodį su geniu? -Ne.
Paimti laikrodį su gegute
ir atsukti į sieną.“
Palauk mašinoje.
Gerai, bet žinok, kad nuo Vilo Livingstono nepabėgsi.
Jis sugrįš.
Jo nesustabdysi.
Turbūt buvo rimtas sunkvežimis.
Taip. Prie jų prijungdavo plūgus
ir taip atlaisvindavo kelius tankams.
Noriu pamatyti tanką.
Pamatysi.
Tankus, sraigtasparnius ir visa kita.
Sukurtus kovoti ne su tuo priešu.
Dabar jie mėtosi nenaudojami.
Kai ką turiu.
Žiūrėk. Sukelia nostalgiją?
HENKAS VILJAMSAS SINGLŲ RINKINYS
Dar nebuvau gimęs.
-Gerai. -Bet albumas puikus.
Vaje...
Turiu dar kai ką.
VYRŲ IRŠTVA LOKIO KAILIS
Tai...
skaitymo nedaug, bet paveikslėliai įdomūs.
Ne, padėk jį. Jis ne vaikams.
Kaip jis paeina taip apsirengęs?
-Prašau, padėk jį. -Palauk.
Noriu pažiūrėti, apie ką visa tai.
Kodėl puslapiai sulipę?
Juokauju.
Iki, vyruti!
Gerai, šiandien užteks.
-Neskubėk. -Neskubu.
Ką aš čia valgau?
20 metų senumo šefo Bojardžio raviolius.
Jis skaniai gamino.
Sutinku.
Ar ilgai čia būsim?
Šiąnakt pamiegosiu,
o rytoj vairuosiu visą dieną ir naktį.
Kitą rytą būsim Vajominge.
Galim susikurti laužą? Man šalta.
Kaip manai, kodėl negalim?
Infekuotieji pamatys dūmus.
Ne. Grybelis ne toks gudrus.
Be to, čia Infekuotųjų nėra.
Žmonės?
Ką jie mums padarys? Apiplėš?
Gerokai daugiau.
Gerai.
Visai skaniai kvepia.
Tada jis Franko.
Džoeli.
Džoeli?
Ką?
-Ar galiu užduoti rimtą klausimą? -Taip.
„Kada labiausiai pastebi orą?
Kai jį pas nors pagadina.“
Šikniau!
-Skaitei ją? -Ne.
Dabar miegok.
Tie žmonės, kuriuos minėjai...
Niekas tikrai nežino, kad mes čia, ar ne?
Niekas mūsų neras?
Niekas mūsų neras.
Gerai.
Kas čia dabar?
Nemėgsti kavos?
Tie „Starbucks“ karantino zonoje rimtai tai pardavinėjo?
Jų kava buvo šviežesnė nei Bilo.
Bet taip, jie ją pardavinėjo.
Kvapas kaip deginto šūdo.
Žiūrėk į žemėlapį.
76-u keliu į Vakarus,
o paskui 70-u į vakarus... amžinai.
Kur Vajominge yra tavo brolis?
Paskutinį kartą susisiekė iš radijo bokšto prie Kodžio.
Kodis, Kodis, Kodis...
-Vaje, jis pačioje gilumoje. -Taip.
O jei jo ten nebus?
Tikėtina, kad jis šalia gyvenvietės,
turbūt netoli kito miesto. Vajominge jų nedaug.
Čijenas.
-Šajenas. -Ša... rimtai?
Šajenas.
Laramis, Kasperis.
Kuo jis vardu?
-Kas? -Tavo brolis.
-Tomis. -Jaunesnis?
-Jaunesnis. -Kodėl jis ne su tavim?
-Ilga istorija. -Ilgesnė nei 25 valandos?
Nes manau, kad tiek turim.
Tokius vadinom entuziastais.
Svajojo tapti herojumi.
Todėl įstojo į kariuomenę vos baigęs mokyklą.
Po kelių mėnesių jį išsiuntė į „Audrą dykumoje“.
Taip tą karą vadino. Nesvarbu. Esmė ta,
kad tarnaudamas kariuomenėje jis nesijautė herojumi.
Po 12 metų ėmė plisti užkratas,
ir jis mane įtikino prisijungti prie grupės, keliaujančios į Bostoną.
Norėjau jį prižiūrėti, kad liktų gyvas.
Ten sutikom Tesą.
Mūsų komanda...
Mes gerai dirbom kartu.
Tada Tomis sutiko Marleną.
Ji įkalbėjo jį prisijungti prie Jonvabalių.
Ta pati klaida kaip ir būnant 18-os.
Norėjo išgelbėti pasaulį.
Tuščia svajonė. Jo, Jonvabalių ir visų kitų.
Iliuzija.
Kiek girdėjau, jis metė ir Jonvabalius.
Dabar jis ten vienas ir...
Turiu jį rasti.
Jei manai, kad pasaulis beviltiškas, kodėl gyveni toliau?
Juk reikia stengtis, ar ne?
Nematei pasaulio, todėl nesupranti.
Gyveni dėl šeimos.
-Ir viskas. -Aš ne šeima.
Ne.
Tu krovinys.
Bet pažadėjau Tesai.
O ji buvo kaip šeima.
-O jei jo nerasi? -Rasiu.
-Iš kur žinai? -Aš atkaklus.
Anksti atsikėlei. Jei nori dar pamiegoti...
Aš nepavargusi.
Lik čia.
-Kur mes? -Kanzas Sityje.
Ar toli reikėtų grįžti?
Velniop.
Ką darai?
Galim apvažiuoti šį tunelį,
pasukti į kitą rampą
ir grįžti į kelią. Užtruks tik minutę.
Kur greitkelis, po velnių?
Nesuprantu. Visai susipainiojau.
Žiūrėk ne į valstijos žemėlapį.
Šito irgi nesuprantu!
Jau dvi dienas sėdžiu mašinoje.
Spėju, kad važiuojam į šiaurę.
Čia turi būti tas kelias.
Velnias.
Stok!
Ten karantino zona?
Po velnių, kur FEDRA?
Ei!
Prašau, padėkit.
Prisisek diržą.
-Nepadėsim jam? -Ne.
Po velnių!
-Nagi! -Džoeli!
Velnias!
-Tu sveika? -Taip.
-Nesusižeidei? -Nemanau.
Nusisek diržą!
Pasirodyk, šikniau!
Atiduok, ką turi, ir paliksim tave gyvą!
Pažadam!
Matai tą skylę?
Ar pralįstum?
Paskutinė galimybė!
Po mano signalo šliaužk prie tos sienos, lįsk ten
ir neišlįsk, kol nepakviesiu. Gerai?
Į tave nepataikys. Žiūrėk į mane!
Į tave nepataikys.
Lik prie žemės, nesistok ir netriukšmauk.
-Gerai. -Gerai.
Eik!
Šūdžiau!
Dabar sumokėsi už tai!
Žinai, ką padarei?
Pats save nužudei, šūdžiau!
Ne, ne, ne! Viskas gerai.
Viskas gerai. Viskas baigta. Jau nebekovojam.
Visiems pasakysiu, kad jūs geri.
Nežinau, ką daryti.
Nevaldau kojų.
Mano mama netoli, nuveskit mane pas ją.
Galim su jumis mainytis.
Galim būti draugai. Aš nežinojau.
Aš Brajanas.
Aš Brajanas. Kuo tu vardu?
Palauk.
Galit pasiimti.
Tai geras peilis.
Grįžk už sienos.
Ne, atsiprašau. Prašau.
Galim pasikalbėti. Atsiprašau. Prašau.
Ne! Prašau! Ne, prašau! Prašau, atleisk!
Atleisk, prašau!
Nedaryk to! Atsiprašau!
Prašau! Ne! Galim pasikalbėti.
Mama!
Ele, turiu ten patekti. Nepralendu.
-Durys užremtos. -Ar gali patraukti?
-Nagi, greičiau. -Gerai.
Aš sveika.
Viskas gerai.
Dar turiu maisto ir tavo žibintą, taigi...
Kas toliau?
-Lipsim į viršų. -Apsižvalgyti?
Gal pastebėsim laisvą kelią.
Laikykis šalia.
Supratau.
Brajanai!
Kūnas!
Jie nužudė Brajaną!
Juk sakiau, aš vienas.
Nemačiau jų nuo to vakaro.
Ką dar galiu pasakyti?
Nežinau, gal tiesą?
Ketlina...
Bergkvistai?
Ne?
Markas Antonis Halpinas?
Kerė Šraiber? Nematei jų?
Čanai?
Henris Burelis?
Gerai.
Žinai, kur yra Henris.
„Advokatas...
JŪSŲ TEISĖS AREŠTO METU
Gydytojas...
Šeimos apsilankymas.“
Įdomu, gal čia kamera,
kur buvo negyvai sumuštas mano brolis.
Tave nuskriaudė.
Man labai gaila.
Bet tai nuėjo per toli.
Tai turi liautis.
Nori pasakyti, tai turi liautis dabar?
Dabar, kai tu kameroje.
Bet anksčiau buvo nieko tokio, kad žuvo žmonės.
Kai buvai saugus ir galėjai įskundinėti savo kaimynus FEDRA.
Jie man grasino ginklu.
Štai.
Ar patenkinau tavo sąlygas, kad prabiltum?
Ketlina, dėl Dievo...
Priėmiau tave gimstančią.
Laikiau rankose.
Nieko jiems nesakiau apie tavo brolį.
Bet Henris pasakė.
Ir žinom, kad jis tebėra mieste.
Manau, kad ir tu tai žinai.
Kur jis?
Manai, kad to nepadarysiu?
Aš tavo gydytojas.
-Kas tai padarė? -Manom, kad pašaliniai.
Radom prikrautą mašiną.
Ji priklauso ne FEDRA, bet pilna atsargų.
Gal pirkliai.
Jei Henris turi radiją,
gal ten ką nors rado.
Gal jis juos pasikvietė.
Ar jis išgyvens?
O jei turėčiau gydytoją?
Tai neįmanoma.
Apgailestauju.
Atidaryk.
Tai Henrio darbas.
Supratot?
Jis nesustos, kol jo nesustabdysim.
Raskit, kas tai padarė.
Raskit kiekvieną kolaborantą
ir visus nužudykit.
MES, TAUTA
BĖK
Jie ne FEDRA ir ne Jonvabaliai, tai kas jie tokie?
Tauta.
Čia būsim saugūs?
Kol kas taip.
Atrodo, pirmiausiai jie tikrina daugiabučius.
Bet greit pradės tikrinti ir čia.
Už kokių keturių kvartalų yra labai aukštas pastatas.
Taip, mačiau.
Eisim ten?
Pajudėsim, kai tik nebegirdėsim mašinų.
Bėgsim kuo greičiau.
Gerai jautiesi?
Taip.
O tu?
Taip.
Reikalas tas, kad negirdėjau, kaip jis priėjo...
Negerai, kad tau teko...
Žinai.
Bet gerai, kad tai padariau.
Tu dar vaikas.
Tau nereikia žinoti...
Tu jo nenužudei.
Bet...
šaudyti ar...
Žinau, ką tai reiškia.
Kai pirmą kartą taip...
sužeidi žmogų.
Jei tu...
Aš...
Visai šito nesugebu.
-Tikrai ne. -Tai buvo mano kaltė.
Tau nereikėjo to daryti.
Atsiprašau.
Man tai nebuvo pirmas kartas.
Laikyk, parodyk.
Pirštą nuo gaiduko.
Kur to išmokai?
-FEDRA mokykloje. -Aišku.
Uždėk nykštį ant nykščio.
Kaire ranka
suspausk dešinę.
Supratai?
Štai.
Žiūrėk.
Gerai?
Įsidėk į kuprinę.
Šaudysi kaip profesionalė.
Mums pavyks.
Žinau.
Jų nėra nė ženklo. Ką nors radai?
Taip.
Jie nebeturi maisto.
Henris neleis Semui badauti.
Padvigubinkit apsaugą prie maisto.
Jis arti. Jaučiu tai.
Taip.
Kas?
Velnias.
Šūdas.
Kada pasakysim kitiems?
Dar ne.
Sutvarkykim tai, ką privalom.
Tai sutvarkysim vėliau.
-Ketlina... -Vėliau.
Kol kas pastatą užantspauduokit.
Gerai?
Taip.
Padėk koją čia.
Vienas, du...
-Velnias... -Išsitiesk. Laikau tave.
-Gerai, aš viduje. -Pirmiausia apsidairyk.
Ele.
Prakeikimas.
Kur be manęs būtum?
Jau būčiau Vajominge.
Taip, pati prisiprašiau.
PRAĖJIMO ANT STOGO NĖRA
Gerai, lipsim į viršų.
Ryte apsidairysiu po miestą ir rasiu kelią išvažiuoti.
Lipsim į 42-ą aukštą?
45-tą.
Bet ne.
-Ne taip aukštai. -O kiek?
Tiek, kiek pajėgsiu.
Vyrukas, kuris sakė, kad yra sužeistas...
Kaip supratai, jog tai pasala?
Esu buvęs abiejose pusėse.
Tai buvo seniai. Darėm viską, kad išgyventume.
Judu su Tesa?
Ir žmonės, su kuriais buvom.
Ir mano brolis.
Žudei nekaltus žmones?
Einam.
Po velnių.
Taip.
33 aukštai. Užteks?
Turės užtekti.
Einam.
Leisk atsikvėpti.
Kelkis, tinginy.
„Tinginy.“
Man 56 metai, mažvaike.
Džoeli?
Džoeli!
-Ko? -Ką darai?
Nenoriu, kad kas nors mus užkluptų miegančius.
Supratau.
Trakšt, trakšt, trakšt.
Tikrai išgirsi?
Aišku, kad išgirsiu. Tai ir esmė.
Gerai.
Na, labos nakties.
Taip, labos nakties.
Ei.
Taip?
Kai kalbėjom apie žmonių sužeidimą,
kodėl sakei, kad tai ne pirmas kartas?
Nenoriu apie tai kalbėti.
Gerai.
Ir nereikia.
Tik noriu pasakyti...
Tai neteisinga, tavo amžiuje
su tuo susidurti...
Kai esi vyresnis, tampa lengviau?
Ne, nelabai.
Bet vis tiek.
Paklausiau, ar išgirsi stiklo šukių traškėjimą,
nes pastebėjau, kad prastai girdi dešine ausimi.
Todėl, kad buvai pašautas?
Turbūt labiau todėl, kad šaudžiau.
Jei nori gerai girdėti, naudok peilį.
Džoeli?
Ar žinojai, kad mylėti – kaip apsisioti?
Ką?
Taip.
Visi mato, bet tik tu jauti šilumą.
Jėzau.
Kokia nesąmonė.
-Nusijuokei, šikniau. -Nesijuokiau.
Juokeisi.
Man nuvažiavo stogas.
Rimtai nuvažiavo.
Miegok.
Pats miegok.
Džoeli.
Džoeli!
Subtitrus vertė: Albina Griniūtė