Moramo to da radimo svaki sat?
Gorivo se vremenom razgrađuje.
Ovo je skoro voda.
Ranije smo se vozili 10, 12 sati sa jednim rezervoarom.
Mogao si ići bilo gde. -Pa, gde si išao?
Nigde naročito.
Lepo! Kako to radi?
Ovo je sifon.
Kada tečnost
ide protiv gravitacije, jer pritisak...
Ne znaš. -Znam da radi.
Bez lutanja.
U redu.
Onda si ti kriv za ovo.
„Koliko god pomeraš granice,
one će i dalje stajati.“
Igre reči: knjiga takođe Napisao Vil Livingston.
„Knjiga takođe“, vidi. Kapiraš?
„Takođe“? -Isuse.
„Šta je sirena obukla za čas matematike?“
„Grudnjak od algi.“
Grudnjak od algi!
„Bio sam budan celu noć...“ -Ne.
„...pitajući se gde je sunce otišlo,
a u zoru mi je sinulo.“
Slobodno sačekaj u kamionu.
Ali samo da znaš, ne možeš pobeći od Vila Livingstona.
Vratiće se.
Ne možeš da ga zaustaviš.
Mora da je bio veliki kamion.
Da. Ranije su na njih stavljali velike plugove
i čistili puteve za tenkove.
Želim da vidim tenk.
Videćeš.
Tenkove, helikoptere, sve.
Napravljeni za borbu protiv pogrešnog neprijatelja.
Sada su raštrkani okolo.
Našla sam nešto.
Evo. Da li ti budi nostalgiju?
HENK VILIJAMS KOLEKCIJA SINGLOVA
Ovo je zapravo pre mog vremena.
Baš. -Ali je dobra.
Čoveče...
Našla sam još nešto.
MUŠKARCI IZ BRLOGA MEDVEĐE KRZNO
To je...
lako štivo, ali ima zanimljive slike.
Ne. Skloni to. To nije za decu.
Kako hoda okolo sa tim?
Molim te, baci to. -Stani malo.
Da vidim u čemu je cela frka.
Zašto su stranice slepljene?
Zajebavam se sa tobom.
Zbogom, frajeru!
U redu. Dosta za danas.
Uspori. -Ovo je sporo.
Šta uopšte jedem?
Dvadeset godina stari ravioli kuvara Bojardija.
Taj tip je bio dobar.
Slažem se.
Koliko dugo ostajemo ovde?
Mislio sam da spavam večeras,
onda vozim sutra ceo dan i celu noć.
Da stignemo u Vajoming sledeće jutro.
Možemo li zapaliti vatru? Smrzavam se.
Znaš zašto ću ti reći ne?
Jer će inficirani videti dim.
Ne. Gljivica nije tako pametna.
A i ovo je previše daleko za inficirane.
Ljudi?
Šta će da rade, opljačkaju nas?
Više od toga.
U redu.
Zapravo miriše dobro.
To je onda Frenkova.
Džoele?
Šta je?
Mogu li da ti postavim ozbiljno pitanje? -Da.
„Zašto je strašilo dobilo nagradu?“
Jer je bilo istaknuto u svom polju.
Seronjo!
Jesi li pročitao ovo? -Ne.
Spavaj sada.
Ljudi koje si pomenuo...
Nema šanse da neko zna da smo ovde?
Niko nas neće naći?
Niko nas neće naći.
U redu.
Šta je to, jebote?
Ne voliš kafu?
Jesu li ozbiljno to prodavali u Starbaksu u ZK ?
Njihova je bila svežija od Bilove.
Ali, da, to su prodavali.
Miriše na izgorelo sranje.
Gledaj u kartu.
Zapadni put 76, a zatim
zapadni 70, zauvek.
Gde je tvoj brat u Vajomingu?
Poslednji kontakt je stigao preko radio tornja blizu Kodija.
Kodi...
Čoveče, to je duboko tamo. -Da.
A ako nije tamo?
Onda će verovatno biti blizu naselja,
možda blizu nekog drugog grada. Nema ih mnogo u Vajomingu.
Či-jen.
Šajen. -Ša... Stvarno?
Šajen.
Lerami, Kasper.
Kako se zove?
Ko? -Tvoj brat.
Tomi. -Mlađi, stariji?
Mlađi. -Zašto nije s tobom?
Duga priča. -Da li je duža od 25 sati?
Mislim da toliko imamo.
Tomi je ono što smo zvali „dobrovoljac“.
Sanja da postane heroj.
Pa se upisuje u vojsku posle srednje škole.
Par meseci kasnije, šalju ga u Pustinjsku oluju.
Tako su zvali taj rat. Nije važno. Poenta je
da se u vojsci nije osećao kao heroj.
I 12 godina kasnije, izbija epidemija,
ubeđuje me da se pridružim grupi koja ide u Boston, što sam i uradio.
Uglavnom da pazim na njega, sačuvam mu život.
Tu smo upoznali Tes.
I cela ta posada...
Kakva je bila, funkcionisala je.
Onda Tomi upoznaje Marlin.
Ona ga nagovori da se pridruži Svicima.
Ista greška koju je napravio sa 18 godina.
Želi da spase svet.
Pusti san. On, Svici, svi.
U zabludi.
Poslednje što sam čuo, napustio je i Svice.
Sada je sâm tamo i...
Moram da idem po njega.
Ako misliš da ne postoji nada za svet, zašto nastavljaš?
Mislim, moraš da pokušaš, zar ne?
Nemaš iskustva, pa ne znaš.
Nastavljaš zbog porodice.
To je sve. -Ja nisam porodica.
Ne.
Ti si roba.
Ali obećao sam Tes.
A ona je bila kao porodica.
Šta ako ga ne nađeš? -Hoću.
Kako znaš? -Uporan sam.
Rano si ustala. Ako želiš da odspavaš...
Nisam ni umorna.
Ostani tu.
Gde smo? -Kanzas Siti.
Koliko moramo da se vratimo da zaobiđemo ovo?
Zajebi.
Šta radiš?
Možemo da obiđemo tunel,
izađemo na sledeću rampu,
i vratili smo se na put. Minut, najviše.
Gde je autoput?
Ne vidim ovde. Sve mi je naopako.
Ne gledaj mapu države. Pogledaj dodatak.
Ni tu ne znam gde smo!
Ovo mi je drugi dan u jebenom automobilu.
Mislim da idemo na sever.
Mora da je nadesno.
Jebiga.
Stani!
Da li je to ZK?
Gde je jebena FEDRA?
Hej!
Molim vas, pomozite.
Stavi pojas.
Zar mu nećemo pomoći? -Ne.
Jebiga!
Vozi! -Džoele!
Jebiga!
Jesi li dobro? -Da.
Nisi povređena? -Mislim da nisam.
Skidaj pojas! Brzo!
Da te vidimo, seronjo!
Daj nam svoje stvari i preživećeš!
Obećavamo!
Vidiš tu rupu?
Možeš li se provući?
Poslednja šansa!
Kad kažem idi, otpuzi do zida i prođi
i ne izlazi dok ja ne kažem. U redu?
Neće te pogoditi. Pogledaj me!
Neće te pogoditi.
Ostani dole, nisko i tiho.
U redu. -U redu.
Idi!
Seronjo!
Sad ćeš da platiš!
To što si uradio,
jebeno si se ubio, seronjo!
Ne! U redu je.
U redu je. Gotovo je. Više se ne borimo.
Idem kući. Reći ću svima da ste dobri.
Ne znam šta da radim.
Noge mi ne rade.
Moja mama nije daleko, odvedite me do nje.
Možemo trgovati sa vama.
Možemo biti prijatelji. Nisam znao.
Ja sam Brajan.
Ja sam Brajan. Kako se zoveš?
Čekaj.
Uzmi ga.
To je dobar nož.
Vrati se iza zida.
Ne. Žao mi je. Molim te.
Možemo da razgovaramo. Žao mi je. Molim te.
Ne! Molim te! Ne, molim te! Žao mi je!
Žao mi je, molim te!
Ne moraš! Žao mi je!
Molim te! Ne! Možemo da razgovaramo.
Mama!
Eli, moram da uđem tamo. Ne mogu da prođem.
Ima nešto na vratima. -Možeš li to pomeriti?
Idemo, brzo -Dobro.
U redu sam.
Dobro sam.
Imam još hrane ovde i imam tvoje svetlo. Pa...
Šta sada?
Idemo gore. -Za bolji pogled?
Nadam se da ćemo videti čist put napolje.
Ostani blizu.
Dobro.
Brajane!
Telo!
Sredili su jebenog Brajana!
Rekao sam ti, bio sam sâm.
Nisam video nikoga od njih od te noći.
Šta još želiš da kažem?
Ne znam, istinu?
Ketlin...
Bergkvistovi?
Ne?
Mark Entoni Halpin?
Keri Šrajber? Niste ih videli?
Čenovi?
Henri Burel?
U redu.
Znate gde je Henri.
„Advokat...
FEDRA VAŠA PRAVA U PRITVORU
„Medicinska pomoć...
„Porodična poseta.“
Pitam se da li je ovo ćelija
gde je moj brat pretučen do smrti.
Doživela si nepravdu.
I žao mi je.
Ali ovo je otišlo predaleko.
Mora da prestane.
Mislite, mora da prestane sada?
Sada kada ste vi u ćeliji.
Ali ranije je bilo u redu da ljudi umiru.
Kada ste bili sigurni i zaštićeni i otkucavali svoje komšije FEDRI.
Uperili su mi pištolj u glavu.
Evo.
Da li sam ispunila potrebne uslove da progovorite?
Ketlin, za Boga miloga...
Doneo sam te na svet.
Držao sam te u rukama.
Nisam im ništa rekao o tvom bratu.
Ali Henri jeste.
I znamo da je još uvek u gradu.
I mislim da i vi to znate.
Gde je?
Mislite da neću to učiniti?
Ja sam tvoj doktor.
Ko je to uradio? -Mislimo da su bili autsajderi.
Pronašli smo kamion, natovaren.
Nije FEDRINO vozilo, ali je dobro snabdeveno.
Možda su plaćenici.
Ako Henri ima radio,
možda je našao nekoga tamo.
Možda je pozvao ove ljude.
Da li će preživeti?
Šta ako imam doktora?
Nema šanse.
Žao mi je.
Otvori.
Ovo je Henrijevo delo.
Razumete?
I neće stati dok ga mi ne zaustavimo.
Pronađite ko je to uradio.
Pronađite sve saradnike,
i pobijte ih.
MI, LJUDI
BEŽI
Nisu FEDRA i nisu Svici, pa ko su?
Ljudi.
Da li smo dobro ovde?
Na kratko, možda.
Izgleda da prvo proveravaju stambene zgrade.
Ali uskoro će proći ovuda.
Ima jedna baš visoka zgrada, četiri bloka dalje.
Da, video sam.
To je ta?
Čim ne budemo čuli kamion, idemo.
Što brže možemo.
Da li si dobro?
Ja sam u redu.
Da li si ti u redu?
Da.
Nisam čuo tog tipa da dolazi i...
Nije trebalo da ti...
Znaš.
Drago ti je da jesam, zar ne?
Ti si samo dete.
Ne bi trebalo da znaš šta znači...
Nije da si ga ti ubila.
Ali...
pucanje ili...
Znam kako je.
Prvi put kada povrediš...
nekoga tako.
Ako...
Ja sam...
Nisam dobar u ovome.
Da, stvarno nisi. -Mislim, ja sam kriv.
Nije trebalo da ti to uradiš.
I žao mi je.
Nije mi bio prvi put.
Pokaži mi kako držiš.
Prst sa okidača.
Ko te je to naučio?
FEDRA škola. -Naravno.
Palac preko palca.
Levom rukom
stisni na desnoj strani.
Shvataš?
Eto tako.
Vidi.
U redu?
Stavi ga u ranac.
Upucaćeš se u guzicu.
Izvući ćemo se.
Znam.
Ni traga od njih. Ti?
Da.
Nestalo im je hrane.
Henri neće dozvoliti da Sem gladuje.
Udvostruči stražu oko naših namirnica.
On je jebeno blizu. Osećam to.
Da.
Šta?
Jebiga.
Kada ćemo reći ostalima?
Ne još.
Hajde da rešimo ono što moramo.
Posle ćemo se pozabaviti ovim.
Ketlin... -Posle.
Zapečati zgradu za sada.
U redu?
Da.
Stavićeš nogu ovde.
Jedan, dva...
Sranje. -Ispravi se. Držim te.
U redu, unutra sam. -Prvo pogledaj oko sebe.
Eli.
Prokletstvo.
Gde bi bio bez mene?
Do sada, u Vajomingu.
Da. Ušetala sam u to sama.
B3-42 BEZ PRISTUPA KROVU
U redu, idemo gore.
Ujutru ću da pogledam grad i nađem izlaz.
Penjemo se 42 sprata?
Četrdeset i pet.
Ali ne.
Ne skroz. -Koliko?
Koliko ja budem mogao.
Znaš onog momka koji je rekao da je povređen?
Kako si znao da je zaseda?
Bio sam na obe strane.
Bilo je to davno. Radili smo što smo morali, da preživimo.
Ti i Tes?
I ljudi sa kojima smo bili.
I moj brat.
Da li ste ubijali nevine ljude?
Hajde.
Sranje.
Da.
Trideset i tri sprata. To je dobro?
Moraće da bude.
Hajde.
Daj mi minut.
Ustani, lenčugo.
"Lenčugo."
Pedeset šest mi je godina, govno malo.
Džoele?
Džoele!
Šta? -Šta to radiš?
Ne želim da nam se neko prikrade dok spavamo.
Shvatam.
Krc, krc.
Jesi li siguran da ćeš čuti?
Naravno da hoću. To i jeste poenta.
U redu.
Pa, laku noć.
Da, laku noć.
Hej.
Da?
Kada smo pričali o povređivanju ljudi,
kako ti „nije bilo prvi put“?
Ne želim da pričam o tome.
U redu.
Ne moraš.
Samo kažem...
Nije fer, u tvojim godinama...
da moraš da se nosiš sa svim ovim...
Da li postaje lakše kada ostariš?
Ne, ne baš.
Ali svejedno.
Pitala sam da li bi čuo staklo
zato što sam primetila da ne čuješ dobro sa desne strane.
Je li to zato što su te tu upucali?
Verovatno je više do pucnjave.
Ako želiš da zadržiš sluh, drži se tog noža.
Džoele?
Da li si znao da je dijareja nasledna?
Šta?
Da.
Teče ti u genima.
Isuse.
To je tako glupo.
Nasmejao si se. -Nisam se smejao.
Da, jesi.
Isuse, pukao sam.
Totalno si pukao.
Spavaj.
Ti spavaj.
Džoele.
Džoele!
Prevod titlova: Sandra Plavsic