ДЖАКАРТА, ІНДОНЕЗІЯ 24 ВЕРЕСНЯ 2003 РІК
Вибачте, що відірвав від обіду.
Нічого страшного.
Я якраз закінчувала.
Вибачте, сер.
Я скоїла якийсь злочин?
Ні,
звісно, ні.
Ви впевнені що саме я вам потрібна?
Ви Ібу Ратна.
Професорка мікології
з університету Індонезії.
Ми впевнені.
МІНІСТЕРСТВО ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я РЕСПУБЛІКИ ІНДОНЕЗІЯ
Ібу Ратна, ознайомтеся з даним зразком, будь ласка.
Ви можете помітити...
Пані сама зробить висновки.
Це офіокордіцепс.
Чому ви використали хлоразол для демонстрації?
Тому що цей препарат використовують для зразків, взятих у людини.
Кордицепс не може вижити в організмі людини.
Якщо почне нудити,
негайно виходьте.
Нижня частина лівої ноги.
Це укус людини?
- Дякую. - Прошу.
Коли це сталося?
Близько 30 години тому.
Де?
Борошномельний завод на заході міста.
Ідеальне середовище.
А потім?
Жінка раптово стала агресивною.
Напала на чотирьох співробітників, трьох покусала.
Її замкнули в туалеті, приїхала поліція...
Вона спробувала напасти і на них, і її застрелили.
Що сталося з укушеними?
Їх взяли під нагляд.
Через кілька годин...
...згідно з умовами процедури...
...їх довелося застрелити.
А хто ж вкусив її?
Ми не знаємо.
То вони і досі на волі.
Хтось із працівників заводу зник?
Чотирнадцять людей.
Ібу Ратна,
ми привезли вас сюди, аби ви допомогли запобігти розповсюдженню.
Нам потрібна вакцина,
або ліки.
Я все життя присвятила вивченню цієї теми.
Тож, будь ласка, слухайте уважно.
Ліків не існує.
Вакцини немає.
То що ж нам робити?
Бомбити.
Починайте бомбардувати.
Розбомбіть це місто...
...з усіма його мешканцями.
Вибачте,
хтось може відвезти мене додому?
Я хочу побути з сім'єю.
ОСТАННІ З НАС
Доброго ранку.
- Я схожа на заражену? - Покажи нам руку.
Гірше не стає, чи не так?
Якщо ми у відкритому місті, чому на нас не нападають?
- За це не хвилюйся. - А я буду.
Що Марлін робила з зараженою дитиною?
Я не заражена.
Вона знайшла мене після укусу.
- І не застрелила. - Як бачите.
Вона замкнула мене і наказала щодня перевіряти на предмет хвороби.
Перевіряти як?
- Я хочу пісяти. - Перевіряти, як?
Я рахувала до 10, простягала руки, та тримала їх рівно.
Але, гадаю, найбільше їх вразило те, що я не перетворилася на довбаного монстра.
Тепер я можу піти?
Добре.
Десь там присядь.
Ось, тримай.
Вирви кілька сторінок.
Там не буде нічого страшного?
Тільки ти.
Дотепно.
Зламав?
Лиш тріщина.
Скоро загоїться.
- Вона пережила кляту ніч, Джоеле. - Неважливо.
Це станеться рано чи пізно.
Розумієш? Ми ще не далеко від стіни.
Повернемо її в КЗ. Знайдемо інший спосіб дістати акумулятор.
Це наш найкращий шанс.
Якщо ми повернемо її в КЗ, хтось помітить укус.
Тоді її просканують і вб'ють.
Ну, краще вони, ніж ми.
Припини говорити про неї так, ніби у неї є якесь майбутнє.
Зголодніла?
Можемо поділитися.
Дякую. Марлін поклала мені їжі.
Це курка?
Так.
Марлін сказала, контрабандна.
Схоже, не від вас.
- Гей. Гей! - Чому...
Чому ти така важлива для Марлін?
І не бреши, інакше повернемо назад.
Повернете — не отримаєте акумулятор.
Підслуховувала?
Значить, чула, що він хоче тебе застрелити.
Я говоритиму з тобою, як з дорослою.
Добре?
Ми з Джоелем погані люди.
Ми робимо це заради себе, тому що, очевидно, ти чогось варта.
Але ми не дізнаємось, чого саме, якщо не розумітимемо, хто ти.
Тож відповідай на питання.
Вона заборонила розповідати, а я розповідаю першим-ліпшим...
Десь на заході є базовий табір Світляків,
з лікарями.
Вони розробляють ліки.
Я про це чув.
І те, що сталося зі мною -
- ключ до... - Ключ до пошуку вакцини.
Ось у чому справа?
Ми чули це мільйон разів.
Вакцини, чудодійні ліки. Нічого з цього не працює.
- Ніколи. - В сраку тебе. Я цього не просила.
І я теж.
Добром це не скінчиться, Тесс.
Треба повертатися.
Закінчімо цю справу.
Байдуже, чи вона та, ким її вважають світляки.
Якщо вони у це вірять, то...
ми отримаємо те, що хочемо.
Якщо вона хоч сіпнеться.
Припини.
Добре.
Гаразд?
Гаразд.
Можна мені пушку?
- Ні в якому разі. - Ні.
Добре, Господи. Гаразд. Жбурну в них сраною канапкою.
Чисто.
Так, вдень виглядає інакше, еге ж?
Треба йти.
Наче на понівеченому Місяці.
- Це тут вони бомбили? - Так.
Так бомбили більшість великих міст.
Треба було якось уповільнити поширення.
Тут це спрацювало, та в інших місцях — не дуже.
Отже, Капітолій он там.
Близько 10 хвилин пішки, якщо по прямій.
- То... - Довгим чи коротким?
Ну, або довгим або "нам бляха гайки".
Я голосую за довгий, виходячи з цієї обмеженої інформації.
Спочатку перевіримо дорогу з готелю.
Добре.
То де ці срані покручі?
Коли з'являться — зрозумієш.
Минулого разу не зрозуміла.
Як тебе вкусили?
Знаєш старий торговий центр у КЗ?
Той, що опечатаний, забитий дошками, і куди нікому не можна заходити, ніколи?
Той центр?
Та пофіг. Я пролізла.
Хотіла подивитися, що там.
Не думала, що там хтось буде, а потім один накинувся на мене з нізвідки.
Гадала, що втекла, однак...
То ти пролізла туди сама?
Так.
Скільки тобі?
Чотирнадцять.
Ого.
Маєш нічогенькі яйця, сестро.
Дякую.
Тебе ж не шукатимуть, так?
Типу, мама,
тато, хлопець?
Я сирота...
і ні.
Усі казали, відкрите місто — це божевілля.
Мовляв, повсюди бігають зграї заражених.
Це не зовсім так.
Люди люблять розповідати байки.
То суперзаражених, які вибухають спорами грибка, не існує?
Бляха, сподіваюсь, ні.
А з роздвоєними головами, які бачать у темряві, як кажани?
Що це було?
Рухаймось далі.
Ви, мабуть, знущаєтесь!
Зупинялися в таких місцях?
Ні, трохи не наш рівень.
- Звідки ти взагалі знаєш, що це? - Чув про книжки?
Стривайте, ми туди підемо?
Так, нам треба до сходів по той бік.
Але я не вмію плавати.
- Серйозно? - Думаєш, у КЗ є басейни?
Ні, розумако.
Думаю...
І звідки мені було це знати?
Як же гидко.
Зацініть!
Дзинь-дзинь.
Так, сер. Мені кращий номер, будь ласка.
Так, мем. Дозвольте взяти ваш багаж?
- Так, мем. Одну хвилину, мем... - Ти дивакувата мала.
Сам ти дивакуватий.
От срань!
Вибач.
- Все гаразд? - Так. Нев'їбенно казково.
Трясця. Срань господня.
Облиш, було не так вже й важко.
Піднялась би на десятий поверх
з нашими колінами — послухала б, як заспіваєш.
Коли воно нахрін обвалилася?
Може ця.
Ні.
Гаразд, ну, може, я туди пролізу,
обійду з іншого боку і відчиню ззовні?
Ні, я найменша, тож мені буде легше пролізти.
Але якщо ти помреш, ми нічого не отримаємо. Ти залишаєшся.
Допоможеш?
Порядок?
Так, але тут невеликий завал, тож займе трохи часу.
Гарний ніж.
- Де так навчилась? - У цирку.
Звідки ти?
З Техасу.
- А Тесс? - З Детройта. Це в Мічигані.
Я ходила до школи. Знаю, де Детройт.
Отже, ви двоє, типу...
Стоп.
- Як ти опинився в Бостоні? - Стоп.
Досить питань про мене.
Скільки живуть заражені?
Я думав, ти ходила до школи.
До дуже лайнячої.
Ну, деякі живуть місяць-два.
Але є й такі, що живуть по 20 років.
- Вбивати їх доводилося? - Так, багато разів.
Важко було?
Знаючи, що колись вони були людьми?
Іноді.
А як щодо того хлопця вчора?
Опусти зброю, Джоеле.
Що тепер?
Їх так багато.
Коли ми були тут востаннє, вони сиділи в будівлях.
Але, гадаю, багато людей проходило повз у пошуках КЗ.
Заходили всередину в пошуках прихистку.
І так вони потроху захоплюють місто, крок за кроком, рік за роком.
Вони пов'язані.
Більше, ніж ти думаєш.
Грибок також росте під землею.
Довгі як дроти волокна, окремі з яких протяжністю понад 1,5 кілометра.
Наступиш на ділянку кордицепса в одному місці,
і можеш розбудити дюжину заражених в іншому.
Вони знатимуть, де ти, і прийдуть.
Імунітет не завадить їм розірвати тебе на шматки.
Зрозуміла?
Це важливо.
Я намагаюся зберегти тобі життя.
Тож тим шляхом ми не підемо.
Ні.
То що робити?
Короткий шлях?
Музей.
Ви, бляха, знущаєтеся.
Ну, є шлях через верхній поверх.
Ну, тоді все файно.
- Раніше ми часто ним ходили. - Добре.
- І все було добре. - Чудово.
Цей сухий.
Може, вони там нарешті повиздихали.
От чорт.
Марлін ліхтар поклала, чи лише канапки?
Так.
Добре, тепер основні правила.
Підемо повільно.
Якщо на когось натрапимо — стоїш позаду і не висовуєшся. Зрозуміла?
Так.
У мене одна рука вільна.
Поздоровляю.
БОСТОНСЬКИЙ МУЗЕЙ ЛАСКАВО ПРОСИМО
ВИХІД
СУВЕНІРНА КРАМНИЦЯ ВІДЧИНЕНО
Так, готові.
Нарешті трохи довбаного везіння.
Варто було іти цим шляхом з самого початку.
От гадство!
Хто це, в біса, зробив?
Може...
Може, на нього напали ззовні, і він заповз сюди.
Двері були відчинені. Може, він і відчинив.
- Я нічого не чую. - А кого ти маєш почути?
Кого ти маєш почути?
Тобто, це зробив заражений?
Бо на мене нападав один, і це було геть інакше.
Гаразд, з цього моменту ми йдемо мовчки.
Не тихо. Мовчки.
- Що... - Жодних питань. Просто замовкни.
ЗАЛ НЕЗАЛЕЖНОСТІ
Вони не бачать, але чують.
Тікайте!
Бігом, бігом!
- Ти в порядку? - Підвернула щиколотку, але... так.
Ти як?
Ну, в штани не наклала, тож...
Це довбаний жарт?
Хоча, якщо вже когось кусати....
Гей, треба валити звідси.
- Перев'яжи руку. - Дякую.
- Туди? - Так. Знаю, виглядає страшно...
Страшно було там. А це дерев'яка.
Зачекай там. Підійдемо за хвилину.
Напевно, попереду їх ще більше.
Розберемося по ходу справи.
Я сама. Я сама.
Як бути з малою?
Нехай перший укус не подіяв,
- а як щодо другого? - Може сфокусуєшся на гарних новинах?
Зможеш?
А раптом у нас справді з'явився шанс на перемогу?
Йди вже, приглянь за нею.
Все так, як ти й уявляла?
Ще не вирішила.
Але, краєвид непоганий.
Ходімо, треба дійти до темряви.
Куди вони курва подівалися?
Стійте там.
Джоеле?
- Що тут нахрін відбувається? - Я не знаю.
Вони зайшли всередину.
- Ходімо. - Тесс.
Пішли!
Тесс!
Срань господня.
Боже.
Добре.
Тут же має бути якась клята рація, чи щось таке, так?
Хто їх убив? ФАУСТ?
Ні.
Одного з них вкусили.
Здорові билися з зараженими. Всі програли.
Тесс? Що ти робиш?
Марлін казала, куди саме тебе відвезуть?
- Еллі! - Не знаю. Просто на захід.
Просто на захід. Дідько. Добре.
У когось з них має бути якась мапа, правильно?
- Джоеле, допоможеш? - Ні!
Тесс, все скінчено.
- Ми повертаємось додому. - То не мій сраний дім!
Я лишаюся.
Слухай...
Нам не могло щастити вічно.
Трясця.
Вона заражена.
Покажи.
Джоеле.
Неочікувано, так?
Зніми пов'язку.
Поглянь.
Джоеле.
Це реально.
Джоеле, вона, бляха, справжня.
Відведи її до Білла та Френка.
- Ні. - Вони її заберуть.
- Ні. - А далі самі впораються.
Ні-ні-ні, я не можу. Вони не погодяться.
- Вони її не візьмуть. - Візьмуть, бо ти їх переконаєш.
Так, ти вмовиш.
Я ніколи ні про що тебе не просила,
- ані про взаємність, ані... - Ні.
Завали писок, у мене мало часу.
Це твій шанс.
Відвезеш її туди,
збережеш їй життя,
та зробиш все правильно.
Після всього лайна, що ми накоїли.
Будь ласка, скажи "так", Джоеле. Благаю.
Холєра!
- Скільки? - Усі.
Може, хвилина.
- Що ти робиш? - Переконуюсь, що вони не підуть за вами.
Джоеле.
Рятуй тих, кого можна врятувати.
Ні!
Ми її тут не залишимо!
Відпусти мене, довбню!
Я з тобою не піду!
Переклад субтитрів: neoescapist