ОСТАННІ З НАС
Бляха, бляха, бляха, бляха.
Ну ж бо, ти маєш мені допомогти. Давай.
Залиш мене.
- Залиш. - Стулися, Джоеле.
- Візьми пістолет. - Джоеле, стули пельку!
Ти поїдеш. Поїдеш. Ти поїдеш на північ.
Їдь до Томмі.
Їдь.
Віддай!
Тоді прискорся.
Я більше не бігатиму в парі через твоє паскудне ставлення.
Я не хочу битися.
Битися?
Ти не б'єшся.
Твоя подруга б'ється.
Але її тут більше немає, правда?
КАПІТАН КВОНҐ
У чому справа?
Ти ніколи не була зразковою, але останні кілька тижнів...
Бетані першою почала.
- Ну, Бетані в лазареті, їй наклали 15 швів. - Добре.
- Гаразд. - Просто кинь мене в срану камеру.
Я вже тричі відправляв тебе в камеру. Не допомагає.
- Тож я спробую щось нове. - Що?
Скажу тобі правду.
Ти розумна, Еллі. Настільки розумна, що дурна.
Не бачиш, до чого все йде?
Дозволь поясню.
Перед тобою два шляхи.
Перший —
ти продовжуєш бурчати, і живеш як буркотунка.
Встаєш удосвіта. Патрулюєш вулиці та стіну.
Їси паскудну їжу, працюєш на паскудній роботі,
виконуєш тупі накази командира патруля,
якою, ймовірно, буде Бетані.
І так ти житимеш доти, доки не зловиш кулю від світляка
чи не впадеш напідпитку з даху, або не зачепишся волоссям за гусениці танка.
Але є інший шлях.
Ти проковтнеш свою гордість.
Дотримуватимешся правил та станеш офіцеркою.
У тебе буде власна кімната. Гарне ліжко.
Ми добре їмо, не ходимо в патрулі,
влітку не пітніємо, взимку не мерзнемо,
І найкраще — коли ти офіцерка,
ти можеш посилати до біса всіх Бетані у світі.
Чому тобі не начхати?
Мені не начхати, бо хто б там що не говорив і не думав,
ми — єдині, на чому все це тримається.
Без нас люди в зоні помруть з голоду або повбивають один одного.
У цьому я не сумніваюся.
Ти з задатками лідерки.
І одного дня можеш нею стати.
Або ні.
Який шлях ти обереш?
Ключі.
Молодчинка.
І це все?
Все.
Можна забрати плеєр?
ЖОДНИХ КАЛАМБУРІВ
ДИКЕ ЗОРЕСЯЙВО
Гасіть світло, панянки!
Вимикаємо!
MORTAL KOMBAT II
Райлі! Де тебе носило?
Якого лисого ти до мене так підкрадаєшся?
Це був жарт, ясно?
Гадала, так буде краще.
Уявляла, що тобі сподобається.
То...
як справи?
- Ясно, не дуже. - Я думала, ти померла.
Тебе не було три тижні.
Я мала б тебе зарізати.
Ну, я ціную твоє милосердя.
- З тобою все гаразд? - Я в нормі.
Просто втекла ненадовго, от і все.
Якщо в тебе проблеми, їх ніби можна обговорити
з найкращою подругою, чи не так?
Я повернулася.
- Чекай, хто набив тобі око? - Розкажи, де ти була.
Назви ім'я, і я дам йому тягла.
Це була Бетані, і я вже дала їй тягла.
Де ти була?
- Я приєдналась до Світляків. - Та в сраку тебе.
Я не в настрої для жартів, Райлі. Я справді не в настрої.
- Ти — світлячка? - Господи!
Я ж казала, що це зроблю.
Говорити про звільнення КЗ — не те саме, що...
- Трясця. Де ти взагалі... - Спокійно, спокійно.
Я тобі все розкажу.
Але спершу ти мусиш мені дещо пообіцяти.
Це трохи божевільно, і ти скажеш "ні", але потім мусиш сказати "так".
Ходімо зі мною на кілька годин, і це буде найкраща ніч у твоєму житті.
Ні.
- Гаразд, тепер скажи "так". - Я нікуди з тобою не піду.
Зараз... Чудово. Друга година ночі.
А за кілька годин у мене тренування, на яких ми вчимося вбивати Світляків.
Одягайся.
Як тупо.
- Відвернися. - Ти така дивна.
Якщо ти думаєш зависнути в парку, то нам туди більше не можна.
Там поставили новий патруль.
Ну, ми не підемо в парк.
Гаразд.
- А куди ми підемо? - Секрет.
Довірся мені.
Ти ж довіряєш мені, так?
Не знаю, а повинна?
Звичайно, повинна. На всі 100.
- Охорона? - Ні,
бо в ФАУСТі тупі ідіоти.
- Готова? - Сподіваюсь, воно того варте.
Не такі вже й тупі ідіоти, еге ж?
Гаразд, початок так собі.
Але могло бути й гірше.
- Як тоді у "7-Eleven". - Ні, дякую.
Хай хоч одна брова лишиться цілою.
Оскільки тебе раптом зацікавило самозбереження,
то, може, досить вимахуватися перед Бетані?
- Що сталося? - Нічого. Це було безглуздо.
Їй наклали 15 швів.
Може, не варто зв'язуватися з такими.
Вибач, це ти мені кажеш людей не бити?
Ти відправила Керол в медпункт на цілий, курва, тиждень.
Просто кажу, що не можна битися з усіма та усіма водночас.
Вибирай те, що важливіше.
То ось чому вчать в універі Світляків?
Типу того, так.
І нахрін Керол.
Нахрін Керол.
Срана Керол.
- Куди ми прямуємо? - У це чортове вікно.
Ого.
Поглянь, як ця вода стікає по іржавих поштових скриньках.
Це й справді найкраща ніч у моєму житті.
- От бачиш? - Так.
У Світляків ліхтарики кращі.
Вітаю. Один бал анархістам.
- Ми говоримо "борцям за свободу". - Та пофіг.
Скільки поверхів?
Десь... два.
Якого біса?
Гаразд, вибач.
- Два поверхи. В сраку тебе. - Трохи помилилася.
От лайно.
- Він мертвий? - Так.
- Це і є твій сюрприз? - Ні.
Ні. Вчора його тут не було.
Яка гидота.
Воно справжнє?
Пляшка справжня.
І це не самогонка. Воно, типу, з минулих часів.
Він, мабуть, усі картки на нього витратив.
Йому ніхто не сказав, що пігулки з пійлом краще не змішувати?
Гадаю, він знав, що робив.
Ти хвора. Ти ж в курсі?
Ти теж сміялася. Ти й досі смієшся.
Гаразд, то ми питимемо, чи ні?
Так.
- Смакота. - Ага, дай мені.
Гаразд.
Непогано.
То був перший труп, який ти побачила?
Ні.
Мої батьки.
Так. Вибач. Я знаю... Тобто, знала.
Ні, все добре. Все гаразд. Дай-но мені.
Можна потримати пістолет?
Вони змусили мене заприсягтися,
що я не даватиму іншим свою зброю.
"Не давати іншим свою зброю, бо я така нев'їбенна світлячиха".
- Дай мені пушку. - Гаразд, добре.
Важкий.
Все.
Дякую.
То що сталося? Ти замутила з якимось світляком,
і така собі: "О, як круто. Я теж стану терористкою".
Так. Вгадала. Скоро одружимося.
Але дійсно, чому?
Гаразд, однієї ночі ти була в карцері.
Я занудьгувала і втекла.
І коли я, як завжди, непомітно поверталася назад,
На мене нізвідки вискочила дівка.
- Дівка, нашого віку? – Ні, їй років 40.
Чи 50.
Та пофіг. Загалом, стара.
Вона сказала, що вражена тим, як я крадуся,
уникаючи охоронців,
і запитала, що я думаю про ФАУСТ.
І я сказав правду.
Вони фашистські виродки,
і це їх треба вішати за злочини, а не людей.
І вона така: "Якщо хочеш — приєднуйся".
І все?
Ніяких дивних посвячень?
Ні. Я погодилася, і тепер я світлячка.
Так легко від усього відмовилася, так?
Під "усім" ти маєш на увазі — стати фашистською сволотою?
Не впевнена, що все так однозначно.
У певному сенсі, на ФАУСТі все тримається.
Знаєш, я хоч і люблю з тобою посперечатися, вперта ти дупо,
але у нас тут є завдання.
Зажди, стоп, стоп.
- Дай мені хвильку. - Добре.
Це нові ліхтарі.
Так, вони під'єднали квартал кілька тижнів тому.
Знаєш, чим більше людей у КЗ, тим більше квартир.
То ФАУСТ не такий вже й поганий.
Фашистські виродки морять голодом власне населення.
Підриви складів Світляками теж не допомагають.
- Пропагандистська маячня. - Та ну? То ви більше нічого не підриваєте?
- Ні, якщо поруч цивільні. - Ось це пропагандистська маячня.
Що?
По-перше,
це нормально — не знати всього.
Залишуся при своїй думці.
А по-друге, ми прийшли.
Торговий центр?
Ти зовсім здуріла?
Вони опечатали його не просто так. Там повно заражених.
Якщо його опечатали, то
чому він не опечатаний?
Слизько то як.
Тут, дірка вже кілька років.
Виявляється, коли ФАУСТ під'єднали той квартал до електромережі,
це місце теж під'єдналося.
Але вони не в курсі.
То що ми тут робимо?
Намагаємося вбитися струмом, чи...
Слухай уважно.
Підеш он туди, повернеш праворуч.
Побачиш двері. Зайдеш у них.
- І почекаєш. - Ні.
Поверни нахрін праворуч, відчини двері,
і крикни, коли будеш там.
- Іди. - Гаразд.
Ти збираєшся мене вбити?
Здається, це ідеальне місце для цього.
Я в курсі.
- Ти там? - Так! Що тепер?
От же ж клятий шматок лайна. Ну ж бо.
То...
що скажеш?
Це...
нахрін... Стій. Світло.
Все файно. Ти ж бачила зовні.
Це як великий бункер.
Ніхто ніфіга не бачить, окрім нас.
Тільки я і ти.
І ти ще нічого не бачила.
Сьогодні я покажу тобі чотири дива торгового центру.
Ти все спланувала?
Не може бути!
Електричні сходи?
- Ескалатор. - Ескалатор?
Вперед.
Охриніти!
Заціни! Це так круто!
Дивись! Назад.
Уперед! І назад!
А тепер я нікуди не йду.
Я не рухаюсь!
То, це перше диво, так?
Так, звісно.
У цьому торговому центрі може бути й п'ять див.
Обережніше!
- Я йду за тобою. - Що ти робиш?
От лайно.
- Господи, Еллі. - Ні, я в порядку.
- З тобою все гаразд? - Так, все файно. Просто спіткнулася.
Гаразд.
Бачиш?
Ти граціозна балерина.
- Але поквапся. У нас графік. - Гаразд.
ВОВЧИЙ СВІТАНОК, ЧАСТИНА II СКОРО НА ЕКРАНАХ
ПОВЕРНУСЯ ЗА 5 ХВИЛИН
Не зовсім "повно заражених", чи не так?
Гаразд, ти мала рацію.
Може, зупинимось і глянемо, що в крамницях?
Ні. Час не терпить зволікань.
Чому деякі з цих крамниць порожні, а деякі ні?
Мама розповідала, що коли стався спалах,
люди почали мародерствувати, поки військові це не зупинили,
тож те, що зникло, — це те, чого люди найбільше потребували,
або... хотіли, напевно.
Ясно. Отже...
кросівки,
а не мило?
Або та хрінь.
Я не розумію, навіщо людям тоді все це було потрібно.
Хочеш, щоб я пояснила?
Ха-ха. Ні, я розумію нащо.
- Просто виглядає незручно. - Ага.
Що?
Нічого. Просто уявила тебе в усьому цьому.
Стулися.
Гаразд, ходімо.
Майже прийшли.
- Еллі! - Так, вже йду!
Зупинись тут.
Заплющ очі.
- Навіщо? - Заплющ.
- Ти мені довіряєш? - Навіть життя, як бачиш.
Ну тоді дай мені руку.
Ходімо.
Майже прийшли.
- Можна? - Майже. Я сказала, "майже".
Гаразд.
Розплющ очі.
Дідько.
Що?
- Не може бути. - Так.
- Що? - Нічого.
- Ти п'яна. - Ні.
- Так. - Ще ні.
Дай мені.
- Допомогти? - Ні.
Так.
Та годі. Прокляття.
Гляну, чи можна полагодити.
Стій.
Ти справді втекла, бо думала, що зможеш звільнити це місце?
Не кажи так, ніби це якась фантазія, Еллі.
Вони робили це в інших КЗ.
Все поверталося до того, як було раніше.
Так, ми теж могли б це зробити.
Якщо ти повернешся.
Ми...
типу, майбутнє.
Ми могли б все змінити на краще.
Могли б усім керувати.
Ти...
могла б усім керувати.
Наступного місяця мені виповниться 17.
У цьому віці нас розподіляють.
Знаєш, куди Квонґ мене розподілив?
У каналізаційний відділ.
Трясця.
Стояти на варті, поки люди розгрібають лайно.
Ось що вони про мене думають.
Чому ти нічого не розповідала?
Не знаю.
Я... я просто запанікувала.
І втекла....
І чим довше мене не було, тим важче мені було повернутися.
Розумієш?
Так, я розумію.
І тоді б зрозуміла.
Знаєш, ти єдина, кого мені не вистачало в цьому клятому місці,
якщо це має значення.
Ні?
Знаєш, що?
Два дива вже подивилися, лишилося ще три,
якщо ти не проти продовжити.
Ну, я сиджу на чарівному коні, а навкруги мільйон вогників.
Не знаю, що може бути краще.
Це машина часу?
Ходімо.
Хочете бути такими ж крутими, як я?
Прийміть найкращу позу.
Гей, крутість не безплатна.
- Будь ласка, вставте п'ять доларів. - В сраку тебе.
Поглянь сюди.
Я підготувалася.
Ти таке вже робила?
Ні, дурепо. Я чекала, щоб зробити це з тобою.
- Не забудьте прийняти найкрутішу позу. - Поїхали, кролику.
О чорт!
Що нам робити?
Виглядаєте чудово.
Гаразд, кролячі вушка?
- Стривай. - Скажіть "сир".
Прийміть іншу позу.
- Спина до спини? - Так.
- Страшні пики, страшні пики. - Гаразд.
Час вийшов.
- Дякую за ваші пози. - Добре, так.
- Злізь з мене. - Так, так, вибач.
- Зрозуміла. - Ваші фото майже готові.
Подивимося, як ви впоралися.
- Так, точно. - Дякую, що завітали.
Ось вони.
От курва.
Ця непогана.
Якщо подобається — вона твоя.
Ходімо.
Нові дива нам час відкривати, тож ми повинні поспішати.
Ми йдемо до дива під номером не пам'ятаю яким?
Четверте диво торгового центру, і я сподіваюся,
що ти до нього готова, бо воно до біса круте,
- і воно підірве тобі мозок. - Не нагнітай, подруго.
Прислухайся.
ІГРОВІ АВТОМАТИ РАДЖІ
Райлі?
Що?
Нічого прекраснішого я в житті не бачила.
- Ага. - Ага.
Це екстрене повідомлення.
Землю атакують летючі тарілки з Марса!
О, так.
Виберіть скакуна.
Круто.
Маєш гроші?
Ні, не те марне лайно.
Монети.
Навіть разочку не зіграти.
- Ах ти ж засранка. - Так, я та сама засранка,
яка вчора цілу годину ламала цей клятий автомат.
Дякую.
Подруго...
- Подруго... - Так.
О, Боже мій. Готова?
Так.
Боже ти мій.
Рейден.
Так, курво!
- Міліна. - Міліна.
"Мертвий Басейн"
- Раунд перший. До бою. - Чекай, як тут грати?
- Тисни на кнопки. - Їх тут забагато.
Бум.
- Користуйся джойстиком. - Гаразд.
Міліна перемогла.
Що за чухня.
Бездоганна чухня.
Готова?
- Другий раунд. До бою. - Ні! Я... Чорт.
Гаразд. Джойстик.
- У тебе чудово виходить! - Як я це роблю?
Прикінчи його.
- Прикінчи його! - Не прикінчуй мене.
Але тоді ти не побачиш це.
- Бляха! - Міліна перемагає.
- Фаталіті. - Фаталіті.
Гаразд, це було досить круто.
Так, знаю.
Скільки разів ти грала в неї?
Ну, я...
була тут кілька разів.
То ти не в усьому на мене чекала.
Ще раз?
Так, чорт забирай.
- Готова? - Раунд перший. До бою.
- Це ненадовго. - Чорт.
- Ти махляриш! - Не махлярю. Просто ти програєш.
Добре. Як тобі це? Бум!
Бум!
Ось так.
Маю визнати, гарний удар.
- Так! Попалася. - Ти надерла мені зад.
Господи!
- Що тепер? Що робити? - Гаразд, назад, вперед,
вниз, вперед, удар знизу!
Ходімо.
Наступне диво.
Вже пізно.
Мені скоро прокидатися і застеляти ліжко.
Тож...
Але у нас ще є кілька годин.
Ага, я просто не хочу знову у щось вляпатися.
Але ми можемо зустрітися тут завтра.
Я підготувала тобі подарунок.
Ну, подарунки я люблю.
- Це павук? - Ні.
- Це нова сорочка? - Ні.
Водяний пістолет?
- Краще. - Краще?
- Це динозавр? - Можливо.
Я знову стану твоєю найкращою подругою, якщо це динозавр.
Та невже, "знову"?
Еллі, ти вже моя найкраща подруга.
Чекай, чекай.
Це тако?
Ясно.
Не тако.
Ти тут живеш?
Здебільшого.
"Книга Друга".
Охриніти! Вони випустили другу?
Де ти її взяла?
"Чому канібал розлучився з дівчиною?"
Здивуй мене.
"Вона була не в його смаку".
- Дай мені. Хочу спробувати. - Добре.
"Що трикутник сказав колу?"
"Котися звідси".
Гаразд.
Добре, "Як комп'ютер наклюкався?"
"Він робив скріншоти."
- Що таке "скріншоти?" - Й гадки не маю.
Гаразд, дай сюди.
Зачекай секунду.
Послухай цей.
"Як називають алігатора в жилеті?"
Ти їх зробила?
Так, Еллі, поклади на місце.
Щоб вбивати солдатів?
Ти не знаходила цей ТРЦ, так?
Вони відправили тебе сюди.
Новобранка, що охороняє їхній сховок?
Ми ніколи не використаємо їх проти тебе чи навіть поблизу тебе.
Я б ніколи не дозволила їм цього зробити.
"Ніколи б не дозволила"?
Ага, і ти думаєш, що вони тебе слухатимуть?
Гадаю, це ми ще дізнаємося.
- Еллі. - Нічого. Я вже йду.
Еллі!
Еллі?
Еллі!
Все це лайно не для мене!
- Зупинися! - Пішла в сраку!
Еллі!
Еллі, я їду.
Мене відправляють у КЗ Атланти.
Я спитала, чи можна тобі приєднатися, щоб ми могли поїхати разом.
- Але Марлін сказала "ні". - Хто в біса така Марлін?
Марлін — жінка, яка допомогла мені...
Неважливо.
Еллі, я намагалася.
Сьогодні моя остання ніч у Бостоні.
Нащо ти мене сюди привела?
Бо хотіла тебе побачити.
І?
І...
я хотіла попрощатися.
- Це нелегко, Еллі. - Помиляєшся.
Ти щойно це зробила.
Прощавай.
Чорт.
Райлі?
Райлі!
Якого дідька?
Сюрприз.
П'яте диво.
Думала, це тобі сподобається найбільше, тож залишила його наостанок.
Мабуть, це безглуздо.
- Я клята дурепа. - Віддай книгу.
То, ти кинула мене.
Я думала, що ти померла.
Раптом ти виявляєшся живою.
І даруєш мені цю ніч,
цю дивовижну охріненну ніч.
І знову кидаєш.
Назавжди.
Щоб долучитися до якоїсь справи, яку, ти навіть не розумієш.
Скажи, що я помиляюся.
Я думаю...
ти не все знаєш.
Не знаєш, як це — мати сім'ю.
Бути своєю.
Вони були в мене недовго, але були.
Для них я була своєю.
І я хочу цього знову.
Може, Світляки не такі, як я думаю,
але вони мене обрали.
Я важлива для них.
Для мене ти була важливою раніше.
Прокляття, як же хочеться тобі врізати.
Якщо це зменшить твою ненависть...
Ти впевнена?
Щодо від'їзду?
Так.
Гаразд.
І я не кажу це не з ненависті...
Ти моя найкраща подруга.
І я сумуватиму за тобою.
Що ж...
ніч ще не закінчилася.
Останнє?
Звісно.
Агов.
І що мені з цим робити?
- Вдягай, дурненька. - Навіщо?
Бо це весело.
А ця музика — відстій.
Ти мала злодюжка!
Я абсолютно точно...
можливо, збиралася його повернути.
Ага, точно.
Серйозно?
- Залазь. - Я не...
Піднімай сюди свою дупу.
Давай.
У мене є ти, крихітко
Що?
Не їдь.
Добре.
Вибач.
За що?
Що нам тепер робити?
Щось придумаємо.
Приготуйся тікати.
Бігом! Бігом! Бігом!
Від'їбись від мене!
Срань господня!
Ні.
Ні-ні-ні-ні-ні!
Ні!
Ну ж бо, ну ж бо, ну ж бо.
Виродок! Пішов до біса! Курва!
Трясця твоїй... Дідько!
Там ще багато чого можна розбити.
Що робитимемо?
Як на мене, у нас є два варіанти.
Перший...
Ми вибираємо легкий спосіб.
Швидкий і безболісний.
Ні, ні, мені не до вподоби перший варіант.
Другий варіант...
Продовжуємо жити далі.
Про що ти говориш, Райлі? Це кінець.
Він настане, але не зараз.
Рано чи пізно життя закінчується у всіх, еге ж?
Просто у декого воно закінчується раніше за інших.
Але ми не здамося.
Хай..
це дві хвилини...
чи два дні...
ми від них не відмовимося.
Я не хочу відмовлятися.
Можемо як у поетичному лайні, з'їхати з глузду разом.
А який третій варіант?
Вибач.
Мені шкода.
Так, гаразд.
Переклад субтитрів: neoescapist