Po velnių.
Tai aš!
Ar kas nors čia yra?
O, šūdas.
Labas.
Ei.
Taip, pasakyk jiems.
Pasakyk jiems, Ele.
Gerai.
Labas.
Tu tokia stipri.
Laikau tave, viskas gerai.
Taip. Viskas gerai.
Ana?
O Dieve.
Tu dėl to nekalta.
Vėlavome išeiti iš zonos. Aš...
Ji alkana.
Ją reikia pamaitinti, o aš...
Nenorėjau jos žindyti.
Nupjoviau, kol man dar nebuvo įkandę.
Man dar nebuvo įkandę.
Noriu, kad pasiimtum ją su savimi į Bostoną.
Surask ką nors, kas ją užaugintų, ir ją apsaugotų.
Negaliu to padaryti.
Noriu, kad paduotum jai šitą.
Ji vardu Elė.
Aš negaliu.
Kiek laiko mes pažįstamos?
Visą savo gyvenimą.
Taigi, paimk ją,
ir tada nužudyk mane.
Negaliu tavęs nužudyti.
- Prašau. - Ne.
Prašau!
Marlena!
Štai.
Prilaikyk jos galvą.
Na štai.
Imk tai.
Uždenk jos ausis.
Ele.
Ar girdėjai mane?
Ne. Ką sakei?
Radau tai ten.
„Beefaroni“, „Chef Boyardee“.
Šaunu.
Esi kada nors tai žaidusi?
„Boggle“? Tai žodžių žaidimas.
Mane tikrai įveiktum.
Na, gerai.
Jau esame arti.
Ligoninė yra toje pusėje.
Galbūt tai ta, kurios ieškome.
Supratau.
Palaikyk.
Ačiū.
Tame kemperyje buvo gitara.
Ji buvo sudaužyta, bet privertė mane susimąstyti...
Gal man reikėtų susirasti gitarą. Seniai grojau.
Galvojau, galbūt galėčiau išmokyti tave groti.
Lažinuosi, kad tau puikiai sektųsi.
Nori išmokti groti gitara?
Ele?
Taip.
Tai būtų puiku.
Gerai, štai ką galvoju...
Eiti per tą pastatą, kad viską apeitume,
rasti dangoraižį, užlipti ir apsidairyti.
Tiesą sakant, šį kartą maniau, gal susprogdinkime šiuos griuvėsius.
Tame kemperyje radau dinamito.
Tikrai?
Ne. Taigi, eisime per tą pastatą,
rasime dangoraižį, užlipsime ir apsidairysime.
Bet beveik apgavau, ar ne?
Pažvelk į šią vietą.
Na ir nepasisekė.
Kariškiai numetė bombas,
ir nė viena iš jų neatsitrenkė į pastatą, kurį bandė nugriauti.
Į viršų neužlipsim.
Jei tave ten užkelsiu, galėsi nuleisti tas kopėčias.
Galbūt eisime pro ten.
Nagi. Aš tave užkelsiu.
Viskas gerai?
Taip, man viskas gerai.
Tiesiog šiandien buvai ypač tyli. Taigi...
- Atsiprašau. - Ne, viskas gerai.
- Girdėjai, ką... - Taip, norėjai mane užkelti.
Supratau.
Vienas, du, aukštyn!
- Užlipsi? - Taip.
Gerai.
Po velnių! Ele!
Šūdas.
Pasilik ten!
Turi tai pamatyti!
Ele?
Aš viršuje!
- Ele! - Ateik!
- Ele. - Ateik!
Palauk. Po perkūnais.
Neišgąsdink jos.
Neišgąsdinsiu.
Ką tu darai?
Viskas gerai.
Ateik čia, paskubėk.
Nagi.
Labas.
Tai velniškai šaunu.
Kur ji eina?
Nagi. Eime!
Gerai.
Taigi...
Ar tai atitinka tavo lūkesčius?
Ir taip, ir ne.
Tačiau vaizdas gražus.
Tiksliai nežinau, kur yra ta ligoninė.
Mes ją rasime.
Žinoma. Tik...
Galbūt ten nieko blogo nėra,
bet iki šiol visada buvo kažkas blogo.
Vis dėlto mes vis dar čia.
Žinau.
Tik sakau, kad yra rizika.
Neprivalai to daryti.
Tik noriu, kad tai žinotum.
Ką turi omenyje? Ką dar turėtume daryti?
Nieko. Grįžtume pas Tomį.
Pamirštume apie viską.
Po visko, ką išgyvenome...
Visko, ką aš padariau.
Tai negali būti veltui.
Žinau, kad nori tik gero.
Žinau, kad nori mane apsaugoti.
Jau mane apsaugojai.
O kai baigsime, eisime kur tik nori.
Pas Tomį, į avių fermą, į Mėnulį.
Seksiu tave visur, kur tu eisi.
Bet dėl šito kompromiso nebus.
Pabaigsime tai, ką pradėjome.
Ar FEDRA tai pastatė?
Ne.
Armija tai pastatė.
Jie visur pastatė tokias vietas
iš karto po epidemijos pradžios.
Greitosios medicinos pagalbos stovyklos.
Akivaizdu, tai ilgai netruko.
Buvau tokioje, kaip ši.
Su Sara?
Ne, ji jau buvo mirusi.
Taigi, kas tau buvo negerai?
Gulėjau dėl šito.
Vaikino, kuris šovė ir nepataikė.
Maniau, kad tai nutiko vėliau.
Ne.
Antrą dieną.
Na, galiu pagirti kariškius.
Jie daug geriau tave susiuvo nei aš.
Tai buvau aš.
Aš buvau tas, kuris šovė ir nepataikė.
Nėra jokios istorijos.
Sara mirė,
ir nebemačiau prasmės gyventi toliau.
Štai ir viskas.
Aš nebijojau.
Buvau pasiruošęs.
Negalėjau būti labiau pasiruošęs.
Bet kai...
Kai aš
paspaudžiau gaiduką, krūptelėjau.
Vis dar nežinau kodėl.
Šiaip ar taip, tau visa tai sakau, nes...
Žinau, kodėl man visa tai sakai.
Taip, manau, kad žinai.
Laikas užgydo visas žaizdas.
Ne laikas tai padarė.
Džiaugiuosi, kad
tau nepavyko.
Aš taip pat.
- Turbūt turėtume eiti. - Taip.
Žinai, kam aš nusiteikęs?
Kam?
Prastiems juokeliams.
„Žmonės juokauja apie apokalipsę taip, lyg rytojaus nebūtų.“
- Per anksti? - Ne, tai aktualu.
Man šis labai patinka.
„Kodėl Mėnulio uolienos skanesnės nei Žemės?“
„Nes jų skonis kosmiškai geras.“
- Tai siaubinga. - Eik velniop. Tai buvo juokinga.
- Nulis iš dešimties balų. - Gerai.
„Ką žalioji vynuogė pasakė violetinei vynuogei?“
„Kvėpuok, idiote.“
Tai trys iš dešimties.
- Septyni, mažiausiai. - Duosiu penkis.
- Penki iš dešimties. - Penki?
Džoeli?
- Ele. - Džoeli!
Ele!
Sveikas atvykęs.
Atsargiai.
Tave stipriai sutrenkė.
Patrulis nežinojo, kas jūs tokie.
- Kur Elė? - Ji nenukentėjo.
Visiškai nenukentėjo.
Ji jaudinasi dėl tavęs.
Kur ji?
Kirsdami šalį netekome pusės savo komandos.
Turėjau penkis vyrus, kurie mane saugojo,
vis tiek vos nežuvau.
Kaip tu tai padarei?
Ji tai padarė.
Ji kovojo, kad čia patektų.
Ji būtų žuvusi pirmą dieną.
Tu esi vienintelis, kuriam niekada nenorėjau būti skolinga.
Bet aš tau skolinga.
- Visi tau skolingi. - Nuvesk mane pas ją.
Negaliu.
Ją ruošia operacijai.
Kokiai operacijai?
Mūsų gydytojas...
Jis mano, kad kordicepsas augo Elėje nuo jos gimimo.
Kodėl ji operuojama?
Jis gamina savotišką cheminį pasiuntinį.
Verčia normalų kordicepsą manyti, kad ji yra kordicepsas.
Todėl ji turi imunitetą.
Jis pašalins jį iš jos, padaugins ląsteles laboratorijoje,
gamins tuos cheminius pasiuntinius,
tada galėsime tai duoti visiems.
Jis mano, kad tai gali būti vaistas.
Vaistas.
Kordicepsas auga smegenų viduje.
Taip.
- Raskite ką nors kitą. - Nėra kito varianto.
Mes jai nesakėme. Nenorėjome, kad ji bijotų.
- Nebus skausmo. - Ne.
Ne, nuvesk mane pas ją. Tuoj pat!
Prašau. Tu nesupranti.
Suprantu.
Aš buvau ten, kai ji gimė, Džoeli.
Pažadėjau jos mamai, kad išgelbėsiu jos vaiką.
Pažadėjau.
Taigi aš suprantu.
Aš vienintelė suprantu.
Atsiprašau.
Neturiu kito pasirinkimo.
Aš turiu.
Nuveskite jį į greitkelį, palikite jį ten su jo krepšiu.
Duokite jam tai.
Jei jis kažką pabandys,
nušaukite jį.
Negirdėjau, kad kas nors sakytų stop.
Kur eiti?
Žemyn laiptais.
Ką darai? Eik toliau.
Sakiau, eik toliau...
- Po velnių! - Kur ji?
Eik velniop.
Neturiu tam laiko.
Šūviai! Šūviai!
VAIKŲ OPERACINĖ
Užteks galios?
Ji paruošta.
Atkabinkit ją.
- Kaip tu čia patekai? - Pasakiau, atkabink ją.
Neleisiu tau jos pasiimti.
Atkabinkit ją.
Greičiau!
Aš... O Dieve.
Uždenkite jos ranką. Greitai.
Gerai.
Apsisuk.
Amžinai jos neapsaugosi.
Kad ir kaip stengtumeis,
nesvarbu, kiek žmonių nužudysi,
ji užaugs, Džoeli.
Ir tada tu mirsi, arba ji išeis.
Kas tada?
Kiek laiko užtruks, kol ją suplėšys Infektuotieji ar nužudys plėšikai?
Nes ji gyvena nepastoviame pasaulyje, kurį galėjai išgelbėti.
Galbūt.
Bet tai ne tau spręsti.
Ar tau.
Taigi, ką ji nuspręstų?
Manau, ji norėtų padaryti tai, kas teisinga.
Ir tu tai žinai.
Dar ne per vėlu.
Net ir dabar.
Net po to, ką padarei,
dar galime rasti būdą.
- Ką? - Viskas gerai. Tu su manimi.
Ramiai.
Vaistai nustoja veikti.
Buvau su Jonvabaliais, o tada...
Kokie vaistai?
Jie tau atliko tyrimus.
Tau ir kitiems.
Pasirodo, yra kitų, kurie panašūs į tave.
Žmonių, kurie turi imunitetą.
Jų yra daug.
Gydytojai negalėjo to padaryti.
Jie iš tikrųjų...
Jie nustojo ieškoti vaistų.
Kur mano drabužiai?
Plėšikai užpuolė ligoninę. Aš vos išvedžiau tave iš ten.
Pakeliui surasime naujų rūbų.
Ar jie sužeidė ką nors?
Taip.
Ar Marlenai viskas gerai?
Vežu mus namo.
Atsiprašau.
Dieve!
Ne. Palauk.
Prašau...
Paleisk mane.
Tu bandytum ją surasti.
SVEIKI ATVYKĘ Į VAJOMINGĄ
Na, jis mus pakankamai priartino.
Likusią kelio dalį turėsime eiti.
Tai užtruks maždaug 5 valandas.
Bet mes tai įveiksime.
Prisimeni?
Taip.
Žinai, mes su Sara visada taip žygiuodavome.
Nepasakyčiau, kad ji tai mėgo.
Jai nepatiko uodai.
Bet jai patikdavo laipioti.
Arba lakstyti.
Tai turbūt teisingas žodis.
Ta mergaitė, ji pamatydavo didelę uolą,
ir tiesiog...
Jai tu būtum patikusi.
Negalima sakyti, kad jūs vienodos.
Tikrai esate skirtingos.
Kaip?
Na, ji buvo labiau...
Sakyčiau mergaitiška, nesakau, kad nesi tokia...
Nesu.
Taip, nesi tokia.
Taigi, tai.
Ji buvo aukštesnė.
Jos šypsena buvo nuostabi.
Vėlgi, nesakau, kad tavo nešauni.
Žinai, kodėl manau, kad jai patiktum?
Kodėl?
Nes tu linksma.
Manau, būtum ją prajuokinusi.
Lažinuosi, kad ji tau būtų patikusi.
Taip, manau, kad būtų.
Na štai.
Jau nebetoli.
Ei, palauk.
Po velnių.
Kanzas Sityje paklausei apie pirmą kartą, kai ką nors nužudžiau.
Kai man įkando prekybos centre, nebuvau viena.
Ten buvo mano geriausia draugė.
Jai taip pat įkando.
Nežinojome, ką daryti, ir ji sako:
„Galime palaukti.
Būtų poetiška kartu išprotėti.“
Ji išprotėjo.
Ir aš turėjau...
Ji buvo vardu Railė.
Ir ji buvo pirmoji, kuri mirė.
Tada buvo Tesa.
- O tada Semas. - Tu dėl to nekalta.
- Žinau... - Kartais nepavyksta taip,
kaip tikimės.
Jautiesi lyg...
Lyg atsitrenkei į sieną,
nežinai, ką daryti toliau.
Bet jei eisi toliau,
rasi kažką naujo, už ką verta kovoti.
- Galbūt ne tą... - Prisiek man.
Prisiek man, kad viskas, ką sakei apie Jonvabalius, yra tiesa.
Prisiekiu.
Gerai.
Subtitrus vertė: Beatričė Lapytė