Sakra.
To jsem já!
Je tu někdo?
A sakra.
Ahoj.
Jo, řekni jim to.
Řekni jim to, Ellie.
Dobře.
Ahoj.
Jsi drsňačka.
Držím tě, to nic.
Jo. To je v pořádku.
Anno?
Panebože.
Není to tvoje vina.
Ze zóny jsme se dostali pozdě. Já...
Má hlad.
Potřebuje nakrmit a já...
Nechtěla jsem ji kojit.
Přestřihla jsem ji, než mě pokousali.
Předtím.
Vezmi ji s sebou do Bostonu.
Najdi někoho, kdo ji vychová, a zařiď, ať je v bezpečí.
To nemůžu udělat.
A chci, abys jí dala tohle.
Jmenuje se Ellie.
Nemůžu.
Jak dlouho se známe?
Celý náš život.
Takže ji teď zvedneš
a zabiješ mě.
Nemůžu tě zabít.
- Prosím. - Ne.
Prosím!
Marlene!
Tady.
Drž jí hlavu.
Tak.
Vezmi si tohle.
Zakryj jí uši.
Ellie.
Slyšela jsi mě?
Ne. Co?
Tohle jsem tam našel.
Beefaroni, šéfkuchař Boyardee.
Super.
A tohle jsi někdy hrála?
Boggle? Je to slovní hra.
Jestli mě chceš v něčem porazit, bude to tohle.
No, dobře.
Jsme blízko.
Nemocnice je tudy.
Možná ta, kterou hledáme.
Rozumím.
Vezmi mi to.
Díky.
V tom karavanu měli kytaru.
Byla rozbitá, ale říkal jsem si...
Možná bych měl nějakou najít. Dlouho jsem nehrál.
Vlastně bych tě to mohl naučit.
Určitě by ti to šlo.
Chceš se naučit hrát?
Ellie?
Jo.
To by bylo super.
Tady je plán...
Projdeme touhle budovou, obejdeme tohle,
najdeme mrakodrap a porozhlédneme se.
Tentokrát bychom mohli prolomit ty trosky.
V tom karavanu jsem našel dynamit.
Vážně?
Ne. Takže projdeme tou budovou,
najdeme mrakodrap a porozhlédneme se.
Ale věřilas mi, co?
Podívej se na tohle místo.
Tomu říkám smůla.
Vojsko shodí bomby,
a žádná nedopadne na budovu, kterou chtějí zničit.
Nahoru to nejde.
Když tě vysadím, sundáš mi ten žebřík.
Možná projdeme tudy.
Pojď. Vysadím tě.
Jsi v pořádku?
Jo, v pohodě.
Dneska jsi nějaká zamlklá. Tak...
- Promiň. - To nic.
- Slyšela jsi, co jsem... - Jo, vysadit.
Mám to.
Raz, dva, nahoru!
- Máš to? - Jo.
Dobře.
Sakra! Ellie!
Sakra.
Zůstaň tam!
To musíš vidět!
Ellie?
Tady nahoře!
- Ellie! - Pojď!
- Ellie. - Dělej!
Jen počkej. Zatraceně.
Nevyplaš ji.
Neboj.
Co to děláš?
To je v pořádku.
Pojď sem, pospěš si.
Pojď.
Ahoj.
To je úžasný.
Kam jde?
Pojď. Rychle!
No jo.
Tak co...
Je to, jak jsi doufala?
Má to klady a zápory.
Ten výhled popřít nemůžu.
Hele, nevím, kde ta nemocnice je.
Jo, najdeme ji.
Jo, já jen...
Možná tam není nic špatného,
ale zatím tam vždycky něco bylo.
No, pořád jsme tady.
Já vím.
Jen říkám, že existuje riziko.
Nemusíš to dělat.
Jen chci, abys to věděla.
Co tím myslíš? Co jiného máme dělat?
Nic. Můžeme se vrátit k Tommymu.
Na celou tu věc zapomeneme.
Po tom všem, čím jsme si prošli...
Všem, co jsem udělala.
Nemůže to být k ničemu.
Vím, že to myslíš dobře.
Vím, že mě chceš chránit.
To děláš.
A až skončíme, půjdeme kamkoliv budeš chtít.
K Tommymu, na ovčí ranč, Měsíc.
Půjdu za tebou kamkoli.
Ale nemůžeme skončit v půlce.
Dokončíme, co jsme začali.
Patří to FEDŘE?
Ne.
Armádě.
Tahle místa stavěli všude
prvních pár dní po vypuknutí.
Nouzové lékařské tábory.
Očividně to nevydrželo.
V jednom takovém jsem byl.
Se Sarah?
Ne, už byla pryč.
Co ti bylo?
Tohle.
Chlap, co střelil a netrefil se.
Myslela jsem, že se to stalo později.
Ne.
Druhý den.
Armádě se to musí nechat.
Zašili tě líp než já.
Byl jsem to já.
To já střelil a minul.
Není tu žádný příběh.
Sarah zemřela,
a já už v tom neviděl smysl.
To je celý.
Ani jsem se nebál.
Byl jsem připravený.
Víc připravený jsem být nemohl.
Ale když...
Když jsem...
stiskl spoušť, ucukl jsem.
Pořád nevím proč.
Každopádně ti to říkám, protože...
Vím, proč mi to říkáš.
Jo, myslím, že jo.
Čas asi zahojí všechny rány.
Časem to nebylo.
Jsem ráda, že...
to nevyšlo.
Já taky.
- Asi bychom měli jít. - Jo.
Víš, na co mám náladu?
Na co?
Hloupé slovní hříčky.
„Lidi říkají vtipy o apokalypse, jako by nebylo zítřka.“
- Moc brzo? - Ne, je to aktuální.
Tenhle je super.
„Řízek z Měsíce je lepší než ze Země. Proč?“
„Vydrží totiž měsíc.“
- To je strašný... - Houby. Ten byl dobrej.
- Nula z deseti. - Tak jo.
„Co řeklo zelené hroznové víno červenému?“
„Dýchej, pitomče.“
Ten dostane tři z deseti.
- Sedm, minimálně. - Dám mu pět.
- Pět z deseti. - Pět?
Joeli?
- Ellie. - Joeli!
Ellie!
Vítej u světlonošů.
Pomalu.
Pořádně tě praštili.
Hlídka nevěděla, kdo jste.
- Kde je Ellie? - Neublížili jí.
Ani škrábnutí.
Má o tebe strach.
Kde je?
Při přechodu země jsme přišli o půlku posádky.
Měla jsem pět chlapů, co mě chránili.
I tak mě málem zabili.
Jak jsi to dokázal?
To ona.
Rvala se jak lev.
Umřela by první den.
Jsi jediný, komu jsem nikdy nechtěla být zavázaná.
Ale jsem.
- My všichni. - Vezmi mě za ní.
Nemůžu.
Připravují ji na operaci.
Jakou operaci?
Náš doktor...
Myslí si, že cordyceps v Ellie rostl od narození.
Proč operovat?
Vytváří jakýsi chemický přenos. Posla.
Normální cordyceps si myslí, že ona je cordyceps.
Proto je imunní.
Vytáhne to z ní, rozmnoží buňky v laboratoři,
vyrobí ty chemické posly,
a pak to můžeme dát všem.
Myslí si, že by to mohl být lék, Joeli.
Lék.
Cordyceps roste v mozku.
Ano.
- Najděte si někoho jiného. - Nikdo jiný není.
Neřekli jsme jí to. Nevystrašili jsme ji.
- Nebude to bolet. - Ne.
Ne, hned mě za ní vezmi!
Prosím. Ty to nechápeš.
Ale ano.
Byla jsem tam, když se narodila.
Slíbila jsem její matce, že ji zachráním.
Slíbila jsem to.
Takže to chápu.
Jsem jediná, kdo to chápe.
Je mi to líto.
Nemám jinou možnost.
Já ano.
Odveďte ho na dálnici a nechte ho tam s batohem.
Dejte mu tohle.
Když něco zkusí...
zastřelte ho.
Neslyšel jsem, že by někdo řekl stůj.
Kudy?
Dolů po schodech.
Co to sakra děláš? Běž dál.
Řekl jsem, ať jdeš...
- Do hajzlu! - Kde je?
Naser si.
Na tohle nemám čas.
Střelba! Střelba!
PEDIATRICKÁ CHIRURGIE
Máme dost proudu?
Je připravená.
Odpojte ji.
- Jak jste se sem dostal? -Řekl jsem, odpojte ji.
Nenechám vás ji vzít.
Odpojte ji.
Dělejte!
Jen... Panebože.
Zakryjte jí ruku. Rychle.
Dobře.
Otočte se.
Neuchráníš ji navždy.
Ať se budeš snažit sebevíc,
ať zabiješ sebevíc lidí,
ona vyroste, Joeli.
A pak zemřeš, nebo odejde.
Co potom?
Za jak dlouho ji roztrhají nakažení nebo zabijí nájezdníci?
Protože žije v rozbitém světě, který jsi mohl zachránit.
Možná.
Ale to rozhodnutí není na tobě.
Ani na tobě.
Pro co by se rozhodla ona?
Chtěla by udělat, co je správné.
A ty to víš.
Ještě není pozdě.
Ani teď.
I po tom, co jsi udělal,
můžeme najít cestu.
- Co? - To nic. Jsi se mnou.
Pomalu.
Léky ještě působí.
Byla jsem se světlonoši a pak...
Jaké prášky?
Dělali ti nějaké testy.
A dalším.
Ukázalo se, že je vás mnohem víc.
Imunních.
Tucty.
Doktoři neměli žádný úspěch.
Vlastně...
Přestali ten lék hledat.
Kde mám oblečení?
Nemocnici napadli nájezdníci. Sotva jsem tě dostal ven.
Po cestě ti seženeme nové.
Byl někdo zraněný?
Ano.
Je Marlene v pořádku?
Vezmu nás domů.
Promiň.
Bože!
Ne. Počkej.
Prosím...
Nech mě jít.
Šla bys po ní.
VÍTEJTE VE WYOMINGU
No, dostala nás dost daleko.
Zbytek musíme dojít.
Asi pět hodin chůze.
Ale to zvládneme.
Vzpomínáš?
Jo.
Se Sarah jsme chodili na takovéhle túry pořád.
Neřekl bych, že to měla nejradši.
Neměla ráda komáry a tak.
Ale ráda lezla.
A pobíhala.
To je asi správné slovo.
Ta holka viděla velký kámen,
a prostě...
Líbila by ses jí.
Ne, že byste si byly podobné.
Rozhodně jste jiné.
Jak to?
No, byla mnohem víc...
Chci říct holčičí, a neříkám, že nejsi holčičí...
Nejsem holčičí.
Jo, nejsi.
No tak.
Byla vyšší.
Měla hezký úsměv.
Znovu, neříkám, že ty ne.
Víš, proč si myslím, že by ses jí líbila?
Proč?
Protože jsi vtipná.
Myslím, že bys ji rozesmála.
Vsadím se, že by se ti líbila taky.
To se vsadím.
A je to.
Už jen kousek.
Hej, počkej.
Sakra.
V Kansas City ses mě ptal, kdy jsem poprvé zabila.
Když mě kousli v obchoďáku, nebyla jsem sama.
Byla tam má nejlepší kamarádka.
A taky ji kousli.
Nevěděly jsme, co dělat, a ona říká:
„Můžeme jen počkat.
Být poetické a zešílet společně.“
A pak to udělala.
A já musela...
Jmenovala se Riley.
A umřela jako první.
A pak Tess.
- A Sam. - Za to nemůžeš.
- Já vím, ale... - Někdy prostě věci nevyjdou,
jak doufáme.
Můžeš mít pocit, že...
Jako bys došla na konec,
a nevíš, co dělat dál.
Ale když budeš pokračovat...
najdeš něco nového, pro co bojovat.
- Možná to není... - Přísahej.
Přísahám, že všechno, co jsi řekl o světlonoších, je pravda.
Přísahám.
Tak jo.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková