DŽAKARTA, INDONEZIJA 24. SEPTEMBAR 2003.
Izvinjavam se zbog vašeg ručka.
Nema potrebe.
Upravo sam završavala.
Izvinite, gospodine...
da li sam počinila neki zločin?
Ne, naravno da ne.
Imate li pravu osobu?
Vi ste Ibu Ratna.
Profesor mikologije
Univerziteta u Indoneziji.
Imamo pravu osobu.
Ibu Ratna, možete li da ispitate pripremljeni primerak?
Možda ćete primetiti...
Ona će sama doneti zaključke.
Ovo je ofiokordiceps.
Zašto ste koristili hlorazol da pripremite slajd?
Jer se on koristi za uzorke uzete od čoveka.
Kordiceps ne može preživeti kod ljudi.
Ako vam bude muka,
molim vas izađite brzo.
Donji deo leve noge.
Da li je ovo čovečji ugriz?
Kada se to dogodilo?
Pre otprilike 30 sati.
Gde?
Fabrika brašna i žitarica na zapadnoj strani grada.
Savršen supstrat.
I onda?
Normalna žena, a zatim iznenada nasilna.
Napala je četiri kolege, ugrizla troje.
Zaključali su je u kupatilo, policija je došla...
pokušala je da ih napadne i oni su pucali.
Šta se desilo sa ljudima koje je ugrizla?
Odveli su ih na posmatranje.
Nekoliko sati kasnije...
postalo je neophodno prema proceduri
da ih pogube.
Ko je nju ugrizao?
Ne znamo.
Znači, još su napolju.
Nedostaju li drugi radnici?
Četrnaest njih.
Ibu Ratna,
doveli smo vas ovde da nam pomognete da se ovo ne širi.
Potrebna nam je vakcina
ili lek.
Provela sam čitav život proučavajući ove stvari.
Molim vas, slušajte pažljivo.
Ne postoji lek.
Nema vakcine.
Pa, šta da radimo?
Bombardujte.
Počnite da bombardujete.
Bombardujte ovaj grad...
i sve u njemu.
Izvinite.
Da li bi neko mogao da me odveze kući?
Želela bih da budem sa svojom porodicom.
Jutro.
Izgledam li kao da sam zaražena?
Pokaži nam ruku.
Ne pogoršava se, zar ne?
Ako smo u otvorenom gradu, zašto nas ne napadaju?
Ne brini zbog toga. -Pa, brinem.
Šta je Marlin radila sa zaraženim detetom?
Nisam zaražena.
Pronašla me nakon što su me ugrizli.
I nije te ubila? -Očigledno.
Zaključala me i naredila da me testiraju svaki dan
da li sam bolesna.
Kako su te testirali?
Moram da piškim.
Kako su te testirali?
Terali su me da brojim do deset i ispružim ruku
i držim je stabilno.
Mislim da ih je impresioniralo
to što se nisam pretvorila u jebeno čudovište.
Mogu li sada, molim vas?
Dobro.
Tamo iza možeš naći mesto.
I evo.
Iscepaj nekoliko stranica.
Nema ništa loše ovde?
Samo ti. -Smešno.
Polomljena.
Možda napukla.
Brzo će zarasti.
Pregurala je jebenu noć. -Nije važno.
Desiće se pre ili kasnije.
U redu? Još smo blizu zida. Ako je ušunjamo nazad u ZK,
nađemo drugi način da dobijemo akumulator.
Ovo nam je najbolja šansa.
Ako je vratimo u ZK, neko će primetiti njenu ruku
i skeniraće je.
Onda će je ubiti. -Bolje oni nego mi.
Prestani da pričaš o ovom detetu
kao da ima neku budućnost pred sobom.
Jesi li gladna?
Podelićemo što imamo.
Hvala. Marlin mi je spakovala nešto.
Je li to piletina?
Da.
Marlin je rekla da je dobijaju od krijumčara.
Pretpostavljam ne od vas.
Hej. -Zašto...
Zašto si toliko važna Marlin?
I ne laži me.
Ili te vraćamo nazad.
Vratite me nazad i nećete dobiti akumulator.
Čula si to?
Onda si sigurno čula i da on želi da te ubije.
Razgovaraću s tobom kao da si odrasla osoba.
U redu?
Džoel i ja nismo dobri ljudi.
Radimo ovo za sebe.
Jer ti očigledno vrediš nešto.
Ali ne znamo koliko vrediš dok ne znamo šta imamo.
Zato odgovori na moje pitanje.
Rekla mi je da nikome ne kažem,
i vi ste prvi kojima govorim...
Postoji bazni kamp Svitaca negde na zapadu.
Sa lekarima. Rade na leku.
Čuo sam ovo ranije.
I šta god mi se desilo,
ključ je za... -Za pronalaženje vakcine.
O tome se radi?
Čuli smo ovo milion puta.
Vakcine, čudotvorni lekovi. Ništa od toga ne funkcioniše.
Jebi se, čoveče. Nisam to tražila.
Ni ja.
Ovo se neće dobro završiti, Tes.
Moramo da se vratimo.
Hajde da to završimo.
Nije važno da li je ona to što kažu Svici.
Ako veruju da jeste,
onda... mi dobijamo šta želimo.
Ako se makar i trzne...
Nemoj.
Da. U redu.
U redu?
U redu.
Mogu li dobiti oružje?
Apsolutno ne. -Ne.
Čoveče, dobro.
Moraću da bacim sendvič na njih.
Čisto je.
Da.
Izgleda drugačije na dnevnom svetlu?
Trebalo bi da krenemo.
Izgleda kao sjebani mesec.
Jesu li ovde bombardovali?
Da.
Ovako su gađali većinu velikih gradova.
Morali su nekako da uspore širenje.
Ovde je uspelo, ali na većini mesta nije.
Državni dom je tamo, preko.
Šetnja od deset minuta kad bi se moglo pravo.
Pa... -Duži ili kraći put?
Mislim, duži ili „jebeno smo mrtvi“ put.
Ja glasam za duži.
Na osnovu tih ograničenih informacija.
Prvo moramo da proverimo iz hotela.
U redu.
Gde su oni?
Znaćeš kada budu blizu.
Nisam znala prošli put.
Kako su te ugrizli?
Znaš stari tržni centar u ZK?
Onaj zapečaćeni i zabarikadirani, gde niko ne bi trebalo da uđe?
Taj?
Kako god. Ušunjala sam se.
Želela sam da vidim kako izgleda.
Mislila da neće biti ničega unutra.
A onda je jedan samo došao, niotkud.
Mislila sam da sam pobegla, ali...
Znači, samo si ti bila tamo? Sama?
Da.
Koliko imaš godina?
Četrnaest.
Vau.
Baš imaš muda, sestro.
Hvala.
Niko te neće tražiti, zar ne?
Mama, tata, dečko?
Ja sam siroče,
i, ne.
Svi kažu da je otvoreni grad lud.
Gomile inficiranih trče okolo.
Nije baš tako.
Znaš, ljudi vole da pričaju priče.
Znači, ne postoje super-inficirani koji prsnu spore gljivica na tebe?
Sranje, nadam se da ne.
Ili oni sa otvorenom glavom koji vide u mraku kao slepi miševi?
Šta je to bilo?
Idemo dalje.
Mora da se šališ.
Jeste li ikada bili u ovakvom mestu?
Ne. Malo je izvan naše lige.
Kako uopšte znaš šta je ovo?
Jesi li čuo za knjige?
Čekaj, tamo idemo?
Da, moramo da dođemo do stepeništa na drugoj strani.
Ne znam da plivam.
Ozbiljno?
Misliš da imamo bazene u ZK?
Ne, pametnjakoviću, mislim...
Kako sam to trebala da znam?
Ovo je tako odvratno.
Pazi ovo.
Ding, ding!
Da, gospodine. Želim vaš najbolji apartman.
Da, gospođo. Želite li da uzmem vaš prtljag?
Da, gospođo. Odmah, gospođo.
Ti si čudno dete.
Jebiga!
Izvini.
Jesi li dobro?
Da.
Jebeno fenomenalno.
Jebiga. Sranje.
Hajde, nije bilo tako loše.
Pokušaj da se popneš deset spratova sa našim kolenima, pa vidi.
Pa, kada se ovo dogodilo?
Možda ta?
Ne.
U redu. Pa, možda bih mogla da se popnem tamo.
Odem okolo i otvorim ih iznutra.
Ne. Ja sam najmanja.
Bilo bi mi lakše da prođem.
Ali ako umreš, mi ne dobijamo ništa. Ti ostani.
Pomozi mi.
Jesi li dobro tamo?
Da.
Malo je nered, trebaće mi nekoliko minuta.
Lep nož.
Gde si to naučila?
U cirkusu.
Odakle si?
Iz Teksasa.
A Tes?
Detroit. To je u Mičigenu.
Idem u školu. Znam gde je Detroit.
Dakle, vas dvoje kao...
Preskoči.
Kako ste završili u Bostonu? -Preskoči.
Nema više pitanja o meni.
Koliko dugo žive inficirani?
Mislio sam da ideš u školu.
Stvarno je loša.
Neki traju oko mesec ili dva.
Ali ima i drugih koji su tu 20-ak godina.
Jesi ikada ubio nekog?
Da, ubio sam ih puno.
Da li je bilo teško?
Znajući da su nekada bili ljudi?
Ponekad.
Šta je sa onim tipom sinoć?
Spusti pištolj, Džoele.
Šta sada?
Mnogo ih je.
Poslednji put kada smo bili ovde još su bili u zgradama.
Ali valjda je prošlo dovoljno ljudi koji su tražili ZK.
Ušli unutra tražeći sklonište
i tako dobijaju sve više i više grada. Malo po malo, iz godine u godinu.
Povezani su.
Više nego što znaš.
Gljivica raste i pod zemljom.
Duga vlakna, kao žice, neka od njih se protežu preko kilometra.
Ako staneš na kordiceps na jednom mestu,
možeš da probudiš desetak inficiranih negde drugde.
Sada znaju gde si i dolaze.
Nisi imuna na to da te rastrgnu.
Razumeš?
Važno je.
Pokušavam da te održim u životu.
Znači, ne idemo tim putem.
Ne.
Šta da radimo onda?
Kraćim putem?
Muzej.
Mora da se šališ.
Postoji put preko sa poslednjeg sprata.
Onda pretpostavljam da je u redu.
Ranije smo ga stalno koristili. -Dobro.
Bilo je u redu. -Sjajno.
Potpuno je suvo.
To bi moglo da znači da su unutra konačno svi mrtvi.
Čoveče.
Je li ti Marlin spakovala jednu, ili samo sendviče?
Da.
Još pravila.
Idemo polako.
Ako bilo šta naiđe, staješ iza nas
i ostaješ tamo, u redu?
Da.
Imam još jednu ruku.
Čestitam.
BOSTONSKI MUZEJ DOBRO DOŠLI
SUVENIRNICA OTVORENA DOBRO DOŠLI
Da, gotovo.
Konačno, neka jebena sreća.
Trebalo je odmah da idemo ovim putem.
Sranje.
Šta je ovo uradilo?
Možda...
Možda je napadnut napolju,
pa dopuzao kroz vrata.
Vrata su bila otvorena. Mogao je biti on.
Ne čujem ništa.
Koga biste čuli?
Kažete da je inficirani to uradio?
Jer, mene je jedan napao i nije bilo tako.
Od ovog trenutka,
ćutimo.
Ne tiho, nego tišina.
Pa... -Bez pitanja.
Samo tako uradi.
DVORANA NEZAVISNOSTI
Ne mogu da vide, ali čuju.
Beži!
Beži! Beži!
Jesi li u redu?
Uganula zglob, ali...
da.
Jesi li ti u redu?
Nisam se usrala u gaće, pa...
Šališ se, jebote?
Ako je trebalo da se desi nekome od nas...
Hajde da odjebemo odavde.
Obmotaj ruku.
Hvala.
Tamo?
Da, znam da izgleda strašno...
Ono je bilo strašno.
Ovo je drvo.
Sačekaj tamo.
Daj nam minut.
Verovatno ih ima još.
Onda ćemo se pozabaviti s tim.
Ja ću.
Šta je sa malom?
Možda se prvi ugriz nije primio, ali šta je sa drugim?
Kako bi bilo da prihvatiš dobre vesti?
Možeš li to?
Mrziš pomisao da bismo jednom možda mogli da pobedimo?
Samo idi. Idi i pazi je.
Da li je kao što si se nadala?
Porota još uvek veća.
Ali, čoveče, ne možeš poreći taj pogled.
Hajde da stignemo tamo pre nego što padne mrak.
Gde su, jebote?
Ostanite nazad.
Džoele?
Šta se dođavola dešava?
Ne znam.
Ušli su unutra.
Hajde! -Tes.
Tes!
Sranje.
Isuse.
U redu.
Mislim, mora da ima jebeni radio ili nešto, zar ne?
Ko ih je ubio? FEDRA?
Ne.
Jedan od njih je ugrižen.
Zdravi su se borili protiv bolesnih. Svi su izgubili. Tes.
Šta radiš?
Gde je Marlin rekla da te vodi?
Eli?
Ne znam, samo zapad.
Samo zapad. Jebiga.
U redu. Pa, neko mora da ima mapu.
Džoele? Možeš li mi pomoći?
Ne!
Tes, gotovo je.
Idemo kući.
To nije moja jebena kuća!
Ostajem.
Mislim,
sreća je morala da nam ponestane pre ili kasnije.
Jebiga.
Zaražena je.
Pokaži mi.
Džoele...
Ups, zar ne?
Skini zavoj.
Pogledaj.
Džoele.
Ovo je stvarno.
Džoele, ona je jebeno stvarna.
Odvedi je do Bila i Frenka.
Ne. -Oni će ti je skinuti sa leđa.
Preuzeće je dalje.
Ne, ne mogu. Neće hteti da je uzmu.
Da, hoće. Jer ćeš da ih ubediš.
Nikad ništa nisam tražila. Ni da osećaš isto kao ja,
ni da... -Ne.
Umukni. Jer nemam vremena.
Ovo ti je šansa.
Ti je odvedi tamo.
Sačuvaj joj život.
I popravi sve.
Sva sranja koja smo uradili.
Molim te pristani, Džoele. Molim te.
Jebiga!
Koliko? -Svi.
Možda minut.
Šta radiš?
Osiguravam da vas ne prate.
Džoele.
Sačuvaj koga možeš.
Ne!
Ne ostavljamo je!
Skidaj se sa mene, seronjo!
Ne idem s tobom!
Prevod titlova: Sandra Plavsic, Deluxe