EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
IKKE BLI SINT - DET VAR ET UHELL MVH FRANKIE
Hvordan ødelegge noe man aldri bruker?
Hei, dette er Frankie. Du vet hva du skal gjøre.
Hei, Frankie...
Om du ikke vet det: Straks
vil du høre en pipelyd.
- Ok... - Da skal du legge igjen en beskjed
som jeg hører på og svarer på, når det passer meg.
Frankie...
I herrens navn...
Hei, jente...
Jeg ringer bare for å se om du har stått opp.
Det er en liten ting jeg vil snakke med deg om.
Ta det med ro, det gjelder ikke oppvaskmaskinen.
Salige sekkepipe, Sol!
- Hva gjør du her? - Beklager.
Jeg bare hvilte meg litt.
Hele natten.
Du fortalte ham det.
Ja, jeg gjorde det.
Herregud. Hva skjedde?
Jeg sov på terrassen din.
- Går det bra med deg? - Nei, det var grusomt.
Han ble så sjokkert. Så såret.
Og så helt rasende.
Som om han ville dytte meg ned trappen.
Fortalte du det øverst i trappen?
Nei, vi satt på kjøkkenet, det var bare måten han så på meg.
Hva har jeg gjort?
Nei!
Pokker ta min Kristus-liknende evne til barmhjertighet.
Jeg er lei meg, Sol.
- Virkelig. - Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Ikke jeg heller. Det er mye å ta inn over seg klokka 08.16.
Vi går inn. Vi kommer til å trenge kaffe.
- Hva har du i kruset? - Karamellpudding.
Hva skjedde denne gangen, Frankie?
Ville du se om du fikk plass i den?
Sto du på døren for å se inn i naboens utedusj?
Hvis du absolutt må vite det, var jeg trøtt og glemte hvilken vei den åpnes,
men akkurat nå har vi større problemer.
- Jeg er problemet. - Han sov på terrassen i natt.
- Jeg sa det til Robert. - Nei!
Jeg måtte.
Men han er jo så vidt over infarktet.
Hadde du vært der, ville du gjort det samme.
Jeg holdt ikke ut ett minutt til med den løgnen mellom oss.
Lot du ham være igjen der alene?
Han begynte å rope:
"Ha deg ut, ha deg ut!"
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre,
så jeg begynte å ramse opp et dikt som var i troskapsløftet mitt.
Å, herregud.
"Orkidésorter er like mangfoldige og forskjellige som min kjærlighet."
Det diktet var ikke noe bra, Sol.
Det var et veldig, veldig dårlig valg.
Jeg må dra tilbake. Jeg må i det minste se til ham.
Nei, det må du ikke. Han slipper deg ikke inn engang.
- Men jeg må gjøre noe. - Jeg drar og ser til ham.
Akkurat nå blir du her.
Kan jeg få si jeg bekymrer meg for det med "bli her"?
Jeg hater å måtte spørre, men kan du ta med deg lommeboken min?
Jeg løp ut uten den. Den er på bordet i gangen.
- Ja da. - Den er i lakserosa bast,
vevd så den likner en skilpadde.
- Det husker jeg. - Det står "Chill Out" på den.
- Det husker jeg. - Sikkert at dette er ok?
Jeg har lært å leve med en fleksibel definisjon av "ok".
Gi deg selv en klem et øyeblikk.
Jeg er straks tilbake.
- Du kan ikke la meg være her med Sol. - Ta det med ro.
Når jeg vet Robert har det bra, og jeg har fjernet skarpe ting,
tar jeg Sols barnelommebok og kommer rett hjem.
Jeg har ikke sett Sol siden det karmiske drittkaoset på sykehuset,
og nå skal jeg liksom henge med ham på kjøkkenet?
Så snart han får tilbake kredittkortet sitt, vil et hotell
- ha ansvaret for ham. - Men før det...
Det går bra, Frankie. Du klarer dette. Gå og mal litt.
Du liker jo talentshow for ungdommer, det er alltid noe sånt.
- Ok, jeg skal sjekke. - Men først fikser du oppvaskmaskinen.
- Jeg husker at denne greia alltid... - Nei, nei.
- Jeg trenger ikke hjelpen din. - Frankie,
jeg drar så snart jeg kan.
I mellomtiden vil jeg være til nytte.
Skal jeg lage te til deg?
Nei, nei. La den være.
- Grace vil ha den sånn. - Går det bra med deg?
Nei. Jeg kunne faktisk tenkt meg litt te,
men lager du te, finner jeg ut at vi trenger toast også,
- og før eller siden tar vi syltetøy på. - Jeg er egentlig ikke sulten...
Og spiser vi kontinental frokost,
leser vi et sladreblad før vi vet ordet av det,
og ler av folka som vil vite hvor det ble av Urkel,
og jeg kan ikke bli viklet inn i den rundvalsen med deg igjen.
- Ok, jeg skjønner. - Jeg må vekk herfra.
Der er du jo.
Jeg tok med en croissant til deg.
Mesteparten av en croissant. Jeg spiste av den mens jeg lette etter deg.
Denne gården er svær.
Jeg visste ikke at du skulle komme.
Ikke jeg heller, men plutselig satt jeg i bilen
og var på vei til min spesielle mannevenn.
Det er alltid fint å se deg, men...
jeg står egentlig midt oppi noe her.
Hva da? Trenger du hjelp?
Nei da, jeg klarer det.
Hva har du der inne? Skjuler du noe?
Så klart ikke.
Så hvorfor får jeg ikke gå inn?
Det passer ikke så bra, bare.
Lager du meth?
Bygger du en japansk kamprobot?
Er det en kvinne?
Frankie, ærlig talt.
Så si meg sannheten. Jeg orker ikke flere løgner og hemmeligheter.
Greit. Kom igjen.
Kom igjen, det er greit.
Det er nifst.
Det er dette jeg driver med.
Bueskyting? Driver du sommerleir i all hemmelighet?
Stjeler du fra de rike og gir til de fattige?
Det ville vært edelt. Men nei.
Så hva er det jeg ser på?
Et villsvin har spist hønene mine
og melonene mine og sykkelpumpen min.
Så du skal drepe det?
- Det er planen. - Takk og lov. Jeg trodde
kanskje en bondedatter ville hoppe ut av høyet.
Vent nå litt. Skal du på jakt?
Nei, det er grusomt. Jeg har store problemer med dette.
Derfor ville jeg holde det hemmelig for deg.
Å, ja, det var skikkelig smart.
Hva kan jeg gjøre for deg?
Er du sulten?
- Egentlig ikke. - Du må spise.
Kom igjen, pappa. Noe sunt?
Noe usunt?
Naboen sa vi kan bruke adressen deres for pizzeriaene som svartelistet mamma.
Det går bra, Bud.
Jeg spiste en banan.
Jeg er så lei meg.
- Vil du snakke om det? - Jeg tror ikke jeg er klar ennå.
Vi kan snakke om det.
Jeg setter virkelig pris på at du kom,
men du kan ikke gjøre noe for meg.
Jeg lar deg ikke henge i den stolen.
Dette er en film der jeg går ut og tror at alt er ok,
og så er du Heather Locklear i rød kjole og hopper foran en buss.
- Hva var det? - Ikke noe.
Det er noe med McCarthy-skilsmissen. Men slapp av, jeg tar meg av det.
Jeg trodde de skulle inngå forlik.
Strek i regninga. Hun skjøt ham.
- Hva? - Bare i foten.
- Så ikke bekymre deg for det. - Herregud, var han utro?
Robert har ikke skytevåpen, men det er lett å få tak i et.
Du burde ikke tenke på bitre skilsmisser akkurat nå.
Herregud, jobben. Jeg må forberede mandagens forklaringer.
Jeg ordner det.
Jeg tar meg av alt sammen.
Sånn, ja. Sett deg i stolen din. Snurr.
Velt ting.
- Grace. - Robert.
- Hvordan går det? - Det passer dårlig.
Det vet jeg. Jeg ville se til deg.
Hvordan visste... Så klart.
Han er hos Frankie. Hvor ellers?
- Er det alt du har å si? - Hva annet?
Med mindre du kom hit av skadefryd.
Ikke vær ekkel mot meg.
Jeg uroet meg faktisk for hvordan du har det.
Hvordan tror du jeg har det?
Jeg kan faktisk forestille meg hvordan du har det.
Synes du én natts svik er ille? Forestill deg tjue år med
- to-tre svik hver uke... - Jeg skjønner.
Jeg har ikke moralsk autoritet.
Så hvorfor oppfører du deg sånn?
Fordi han visste jeg kunne tilgi nesten alt unntatt dette med henne.
Å, ta deg sammen.
Sol gjorde en dum, følelsesmessig Sol-greie.
Og giftet seg med meg 24 timer etter at han gjorde den dumme greia!
Han ville si det til deg, men jeg lot ham ikke gjøre det.
Ikke før du skulle opereres.
- Så du visste det? - Ja, det gjorde alle.
Spiller det noen rolle?
Ikke nå lenger. Det er over.
Takk for at du stakk innom. Som du ser, går det bra med meg.
Sånn, ja. Den Roberten kjenner jeg igjen.
Kald, innestengt, akkurat som når vi kranglet da vi var gift.
Dette er noe annet. Jeg har rett, han tar feil.
Selvsagt. Du vant krangelen.
Det gjør du alltid. Du er en dyktig advokat.
Men hver gang du vant, beviste du bare at du brydde deg
mer om krangelen enn om meg.
Og det hatet jeg deg for.
Dette er ditt livs kjærlighet. Skal du bare kaste den bort?
Det var han som kastet den bort.
Du har sjansen til å reagere annerledes for én gangs skyld.
Kanskje du burde ta den.
Ellers blir du til den samme mutte,
selvgode marmorblokken du var med meg.
Nå skal jeg la deg være alene, så du kan utvikle ironisk sans.
Vent.
Hva er det?
Han trenger disse også.
Og du trenger ikke dette.
Nok en gang: Det er ikke en liten kanin som heter Fred.
Det er et villsvin som terroriserer gården min.
Angivelig.
Hør her, Jacob, jeg skjønner at du må gjøre det du må.
Takk.
Du vet jeg ser deg?
Jeg kan ikke noe for det.
Jeg er medlem av Dyrebeskyttelsen.
Jeg har humane, ikke-drepende myggfeller.
Jeg går aldri i skai, så ekte lær ikke skal bli glamorøst.
Bare så det er sagt, så liker jeg ikke å jakte.
Men jeg kan ikke akkurat skrive fredsavtale med et villsvin.
Har du prøvd? For dyr blir stadig smartere.
I stedet for å jakte, vil du ikke heller gå på talentshow for ungdommer?
- Jeg trenger en munter distraksjon. - Fra hva da?
Hvorfor kom du egentlig hit i dag?
Jeg digger deg.
Før jeg fant ut at du var Ted Nugent.
Så hva er det?
Å, du vil ikke høre om den chilenske såpeoperaen
- livet mitt er blitt. - Jo, det gjør jeg faktisk.
Jeg er typen din. Jeg vil høre alt.
Dessuten kommer søsteren min på besøk, så jeg må få syte og klage senere.
Det gleder jeg meg til.
- Er du sulten? - Kommer an på. Hva har du?
Hei! Hvordan er det med ham?
De gode nyhetene er at jeg har lommeboken din.
Takk. Og den dårlige?
Det blir nok en stund før du får det matchende beltet.
Oi da. Hva sa han?
Faktisk ikke så mye.
Når tror du han vil være klar til å se meg?
Ikke i dag.
Sannsynligvis ikke i morgen. Helt klart ikke i overmorgen.
Beklager, men jeg er ikke særlig flink til å pynte på sannheten.
Du har andre gode sider.
Du har ordnet deg fint.
Unnskyld, jeg lånte datamaskinen din.
Jeg skulle bruke Frankies, men den var klebet sammen med eplesmør.
Hvorfor kom du hit?
Jeg måtte. Jeg hadde ikke lommeboken min.
Du kunne ha ringt noen venner, dratt til guttene.
Du kunne ha dratt hvor som helst.
Jeg var opprørt. Det var sent.
Og så kom du hjem til oss. Hjem til henne.
Dette er det verste stedet du kunne ha dratt.
Både for ham og Frankie.
Sol, man kan ikke forlate én person,
bli sparket ut av huset av den nye,
og så komme krypende til den gamle.
Det var bare for én natt.
Selv for én natt! Det er ikke sånn det fungerer.
Utrolig nok greide du å gjøre mannen du var utro mot,
enda sintere på deg fordi du kom hit.
Du kan ikke gjøre sånt, Sol.
- Det er derfor du irriterer folk. - Irriterer jeg folk?
Ja!
Du har rett.
Det var galt av meg å dra dere to inn i dette igjen.
Jeg burde ikke ha kommet hit.
Jeg søkte trygghet. Frankie betød alltid det for meg.
Noen ganger finnes det vel ikke trygghet.
"Bare vi kan redde oss selv. Vi må gå veien alene."
- Buddha sa det. - Jeg tror det handler om døden.
Jeg velger visst dårlige sitater i dag.
Jeg skal dra. Kan jeg bruke datamaskinen til å booke rom på et hotell?
Selvfølgelig.
Det er en melding her.
En som heter Phil Milstein, vil bli venner med deg.
Så hva er det som foregår med Sol?
Jeg vil ikke nevne navnet hans i ditt nærvær.
Jeg kaller ham noe annet.
Paddy. Paddy fortalte Robert om oss.
Robert sparket ham ut, og Paddy kom hjem til meg.
Så du prøver å komme deg unna Paddy?
Ja. Jeg ville ikke synes synd på ham.
Men det gjør du.
Jeg vet ikke om jeg synes synd på ham, eller om jeg bare...
- er lei meg. - På dine egne vegne?
- Nei. - Så på Roberts.
Hvorfor skulle jeg synes synd på noen
som lå med mannen min i tjue år?
Si det, du.
Jeg likte faktisk Robert før.
Vi hadde det moro sammen med å gjøre narr av Grace.
Som da hun kom i bråk med badevaktene
fordi hun tok med sin egen fløyte på stranda.
Hvorfor gjorde hun det?
Fordi hun var hysterisk for maneter!
Vi fant på mange spydige replikker på Graces bekostning den dagen.
Høres ut som du savner ham.
Hva er det du ikke skjønner?
Hvorfor skulle jeg savne Robert, og hvorfor skulle jeg synes synd på ham?
Fordi du vet hvordan det føles å elske Sol og så miste ham.
Hvordan går det med pappa?
Da jeg dro,
var han helt besatt av at Robert kom til å skyte ham.
Det er jo lett å få tak i våpen.
Du trenger ikke reise deg, det går bra.
- Hva er det der? - Det er fra adopsjonsbyrået.
- Hva står det? - Jeg vet ikke.
- Har ikke åpnet det ennå. - Hvorfor ikke?
Fordi det enten er min biologiske mors telefonnummer
eller et veldig avvisende brev om at hun ikke vil treffe meg.
Ja, det er heavy saker.
Kan du åpne det?
Det tror jeg nok ikke.
Jeg åpnet alle dine collegeopptaksbrev!
Vi visste hva som sto i dem.
Hvem ville vel avslå en FN-praktikant med minoritetsbakgrunn
som da han spilte "Cyrano", ble kalt en ung Derek Jacobi?
- Georgetown. - Jeg håpte.
Hvis du ikke vil åpne det, så ikke åpne det.
Nei, jeg vil åpne det, men jeg vil at du åpner det først.
Nei. Slutt å be meg gjøre ting.
Du vet hvor viktig dette er for meg! Hvorfor er du så sur?
Jeg er sur fordi faren vår, som er helt på tuppa,
er hjemme hos moren vår, av alle mennesker,
og fra mandag av jobber jeg på samme kontor
som min kommende-eks-stefar-sjef-onkel,
som jeg har jobbet for fordi han hadde et teit infarkt,
og nå må jeg hanskes med deg og den nye katastrofen
som venter på oss inni her!
Det der var virkelig prima bearbeiding, Jacob.
Ikke verst for en bonde.
Jeg kjenner til følelser ganske godt.
Det gjør du. Men ikke la oss ha hemmeligheter for hverandre.
Unnskyld. Jeg skal ikke gjøre det igjen.
Kan vi gjøre dét igjen?
Siden vi ikke skal ha hemmeligheter for hverandre...
Jeg gjemte jaktpresenningen din i utslagsvasken.
Og så kastet jeg tauet i den enga der borte.
Men jeg er ikke særlig flink til å kaste.
Ok. Ha det.
- Nå drar jeg. - Nei! Du skal ingen steder.
For ti minutter siden ville du ha meg ut.
Det var for ti minutter siden.
Jeg må snakke med en venninne, og jeg har bare deg.
- Selv om det er veldig smigrende... - Vent, vent.
Burde jeg godta Phils venneforespørsel?
Hva er greia? Jeg er venner med naboens katt.
- Peachez med "z". - Dette er Phil med "Ph".
Jøss. Er det Phil Milstein?
- Ikke hva jeg hadde forestilt meg. - Vet det.
Han byttet profilbilde. Han var en rottweiler.
På bildet, mener jeg.
Du er nervøs.
Jeg skjønner hvorfor. Omtrent ti personer i verden
kler en sånn bart, og han er ni av dem.
Hvem er han?
Bare en venn.
En veldig kjekk venn.
Og han er bygningsentreprenør, så han er sterk.
Vent. Er det han som pusset opp kjøkkenet deres for mange år siden?
Ja. Men det var alt han gjorde.
- Men det var noe. - Det var noe.
Jeg vet ikke.
- Hva skal jeg gjøre? - Ikke kast bort et sekund til.
Trykk på "godta". Har jeg lært noe som helst, er det å ikke vente.
Jeg står rett her hvis du trenger en klemt finger.
Å, gud.
Nei, ikke "å, gud". Å, godt.
- Å, nei! - Ikke "å, nei"! Å, ja.
Slutt. Kom hit. Han sendte en beskjed. Du må hjelpe meg.
Du har mange motstridende følelser overfor meg.
Vent, jeg fikk fatt i noe.
Nei, det er bare et signert fotografi
- av CCH Pounder. - Herregud.
Miss Pounder. Jeg trodde jeg hadde mistet deg.
Jeg var stor fan av The Shield. Hun bar hele serien.
Vi legger det der.
Har du lyst til å snakke om det?
At jeg gikk av hengslene, mener du?
Hør her, jeg skjønner.
Du er den eneste normale i familien.
Vi er veldig avhengige av deg.
Men du trenger ikke være sånn.
Jeg liker å være sånn.
Jeg liker at folk lener seg på meg.
Men jeg har snart ikke flere skuldre igjen.
Du har flere skuldre enn noen jeg kjenner.
- Får fatt i det. - Takk, det setter jeg pris på.
- Nei, brevet. Jeg fikk fatt i det. - Å, du fikk fatt i brevet.
Og en pepperoni.
Ikke spis den. Spis den, da.
Jeg kan gjøre det.
Nei.
Jeg vil det.
Mener du det?
Jeg tror jeg har...
én skulder igjen til deg.
Takk, bror.
Klar?
Hun vil møte deg.
Han sa "hallo" til meg, og jeg sa "hallo" tilbake.
Hva gjør jeg nå?
Send en beskjed der det står:
"Jeg drikker et glass vin, og jeg har på badedrakt."
Så samtalen er altså: "Hallo", "Hallo",
"Jeg drikker et glass vin, og jeg har på badedrakt"?
Du likte jo ikke min meditasjon over temaet ensomhet.
- Det var deprimerende. - Hva er ditt forslag, da?
Jeg tenkte noe sånt som: "Hva skjer, Phil?"
- Snork. - Jeg må skrive noe!
Det har gått fire minutter. Jeg vil ikke være uforskammet.
Skriv "Skjer'a?" Det lyder uformelt og sexy.
"Skjer'a?"
Jeg tror jeg må bruke "hva skjer".
Nå drar jeg. Du greier deg fint på egen hånd.
Og jeg må dra og være... på egen hånd.
Det blir bedre, Sol. Dette er den verste perioden.
Takk.
HALLO HALLO
HVORDAN GÅR DET, PHIL?
Nå må jeg vente på at han svarer.
Ikke få panikk.
Han føler sikkert det samme som deg.
Han sitter der med sin ekskones nye...
lesbiske... nye kone. Kanskje ikke.
Hva vil du?
- Det er noe jeg må si til deg. - Jeg vil ikke høre det.
Synd, for jeg må få det ut.
Hva er det?
Jeg skylder deg noe.
Jeg hadde tenkt å skylde deg det for alltid.
I stedet skal jeg si det rett ut.
Jeg er ikke i humør til dette.
Unnskyld.
Unnskyld, Robert.
Jeg vet bedre enn de fleste
hvordan det føles at noen er utro, og jeg...
Jeg er lei meg for at jeg gjorde det mot deg.
Jeg setter pris på unnskyldningen, men den forandrer ingenting.
Det var ikke bare Sols skyld.
- Du burde være sint på meg òg. - Det er jeg.
Bra. For det skjedde ikke helt uten videre.
Jeg ville at det skulle skje.
Jeg måtte vite helt sikkert om det fantes noe håp,
om det fantes noe... noe som helst mellom Sol og meg.
Og nå vet jeg det.
Jeg er glad du fikk det ut.
Hva vil du jeg skal si?
Jeg sier ikke dette for å såre deg. Jeg...
Jeg sier at... Sol er homse.
Og han elsker deg.
På en måte han aldri kunne elske meg.
På en måte han aldri elsket meg.
Og han elsket meg høyt.
Det var det hele.
Det var det jeg kom for å si.
Frankie.
Jeg er også lei meg.
Og jeg burde ha sagt det for lenge siden.
Unnskyld for at du ble såret.
Og for alle de årene vi snek oss bak ryggen din og var respektløse.
Jeg er forferdelig lei meg.
Takk.
Hallo, kjæresten min. Kan jeg kalle deg det?
Det går bra med meg.
Snilt av deg å ringe og sjekke.
Jeg liker at kjærester gjør det.