EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Vi spelar härinne, okej?
Kommer strax, Grace.
Bud, jag har inte tid just nu.
Du vill prata om din far, men jag är inte rätt man.
Ring faster Irma.
Grace! Jag har fått ett paket.
Det kan vara en present. Det är väldigt tungt.
- Det kanske är ost. - Vi har nog inte plats för mer ost.
- Jag gör plats för osten. - Det ska stå på din gravsten.
Försök inte göra en peruk av det där, för jag tänker inte bära den.
Jag är inte ens förolämpad.
Åh, helige Gary.
- Prototyperna till glidmedlet. - Låt mig se.
Brianna vill ha min åsikt om förpackning, flaskor, marknadsföring och förpackning.
- Du sa förpackning. - Och förpackning.
Det är ett stort ögonblick i vaginans historia.
Och den torra, tysta majoriteten överallt.
Jag minns inte när jag var så här exalterad sist.
Det är inte sant. Jag är ofta så här exalterad.
Men jag är verkligen exalterad.
Jag kommer att hamna på omslaget till tidskriften Glidmedel.
Den finns inte.
Vill du veta vilken jag skulle välja?
Nej.
Jag skojar bara. Vilken?
Den här.
Nej. Det här är så kul.
Du måste se till att varje aspekt av förpackningen förmedlar historien.
Du måste skapa en minnesvärd bild.
- Herregud! Dra åt fanders! - Gör det själv.
- Nej, titta. - Längre bort.
Längre bort.
Vi får nog strunta i det här.
Ett sms från Phil. Han vill luncha med mig imorgon.
Vad spännande.
Lunch med Phil jag-har-glömt-efternamnet...
- Alexopoulos? - Du minns.
Var nånstans? Ett romantiskt ställe?
På sätt och vis. Vi ska ses på The Anchor Bar.
Det var där vi... Det var där...
Vänta! Gå inte mitt i berättelsen.
Vad gjorde ni? Kysstes? Smektes? Hånglade? Vad?
Det var där jag förstod att han kände likadant.
Jaha. Berätta i alla fall.
När Robert och Sol var borta på sina gaysex-affärsresor,
gillade jag inte tanken på att komma hem till ett tomt hus.
Så jag unnade mig själv ett glas eller två,
en gång fyra stycken,
på The Anchor tvärs över gatan från kontoret.
Det har ju funnits där i evigheter.
Ja, jag med.
Vänta, det blir bättre.
En kväll, cirka tre månader efter att Phil hade slutat arbeta i vårt hus,
gick jag in och såg honom där.
Av en slump.
Han bjöd på en drink och vi pratade.
Och vi skrattade.
Vi skrattade verkligen.
Mot slutet av kvällen lade han handen på min rygg, och jag kände nåt
som jag aldrig hade känt under mina 40 år med Robert.
Du sa att historien skulle bli bättre, och tamejtusan, det blev den.
Så vi började träffas när Robert var bortrest.
Och ibland när han inte var det.
Under alla dessa år har jag trott att du var högfärdig och förbaskat trist.
Men du var visst högfärdig och förbaskat intressant.
Tack.
Jag vet inte hur man spelar schack.
- Det här är inte mitt glidmedel. - Ursäkta?
Mr Brajajahad-dad, jag ringer snart tillbaka.
Han sa att du skulle kalla honom Craig, så det kanske är bäst att du gör det.
Det är inte mitt glidmedel.
- Frankie. Hejsan! - Försök inte vara inställsam,
fröken Kissade-på-sig-på-tioårskalaset.
Jag hade en sjukdom.
Det är inte mitt recept. Och ja, min vagina märker skillnaden.
Kan du lämna oss en stund?
- Absolut inte. - Vad gör du?
Jag har vänner som inte tror att Frankie existerar. Fortsätt bara.
- Det är inte mitt recept. - Vi var tvung...
Vi var tvungna att lägga till några ingredienser inför massproduktionen.
Läste du inte informationen som kom med proverna?
Självklart. Jag skummade igenom den. Delar av den. Nej. Vad?
Det är inget. Lite citrusfrön, lite palmolja...
Palmolja? Är du galen? Palmolja?
Utvinningen av palmolja förstör regnskogen.
Vet du vilka som lever i regnskogen?
Jag vet inte. Bara våra kusiner.
- Familjen Fleigelman? - Orangutangen!
Förbaskat! Minnet är fullt.
Ska vi vänta medan du raderar några foton?
- Kan ni det? - Vad säger den här minen?
Hej då.
Okej. Frankie, jag ser att du är upprörd.
Så låt oss ta ett andetag.
Låt oss sätta oss och prata igenom det.
Du vill väl att glidmedlet ska säljas i alla butiker i USA?
Och i vissa mer progressiva biltvättar.
Okej.
Såna här produkter kan stå på butikshyllan i ett år.
Och de behöver lite hjälp för att inte förstöras.
Vet du hur snabbt jamsroten blir dålig?
- Ja, efter sex månader. - Nej.
I så fall, nej.
Vill du förklara för dem på Good Stuff
varför glidmedlet bara håller i tre till fem veckor i ett mörkt rum?
Ska mitt glidmedel säljas i Good Stuff-butiker?
Det är tanken. Det står också i informationen.
- Jag har läst den. - Du erkände ju att du inte har det.
- Varför ta upp det, då? - Så att du skäms.
Jag kan inte befatta mig med palmolja.
Finns det i alla era produkter?
Nej... palmolja finns i alla produkter.
I ditt schampo, i snackset du aldrig låter bli.
Om jag öppnar din väska hittar jag säkert tre saker med palmolja.
Synd för dig, jag hittar inte min väska.
Ja, det är synd för mig.
Även om jag ville bli av med palmoljan,
vilket jag absolut vill, det gör jag,
så har det alltid funkat såhär, även innan jag började här.
- Bär Grace ansvaret? - Det menade jag inte.
Nu förstår jag. Fienden fanns hela tiden framför näsan på mig.
Vad? Nej. Jag menar inte att det är hennes fel.
Jag menar att oljan är allestädes närvarande.
Försök inte hypnotisera mig med den där affärsjargongen.
Jag ska gå till botten med det här. Frankie Bergstein, klart slut.
Det där var tamejfan konst.
Visst är det härligt?
Mycket bättre än mitt hypertrista hotellrum.
Jag älskade att göra så här när ni var små.
Du menar de fyra nätterna om året då vi alla sov kring den påslagna AC: n?
Ja, och vi spelade Bergsteins fot-Jenga.
Och berättade judiska spökhistorier.
- Var det så du började med kabbala? - Det var i college. Jag prövade mig fram.
Det var en tjej. Det var mamma.
Vet ni vem som skulle hata oss nu? Robert.
Så...
Vad är planen för att vinna tillbaka honom?
Jag ger honom lite tid.
Alltså, ingen plan alls.
Jag vet att han inte har svaret jag vill höra än.
Så... jag kanske ska låta honom tina upp lite så att han lyssnar.
- Bra plan. - Det låter tveksamt.
Nej, pappa har rätt.
Man kan inte prata rationellt med Robert när han är arg.
Det är därför jag har arbetat från mitt neutralfärgade hotellrum.
Han är arg trots att du inte är där.
Alla gömmer sig tills han lugnar ner sig, eller äter en tepåse,
vilket händer rätt ofta nuförtiden.
Grace var tydlig med att jag skulle lämna honom ifred.
Men problemet med Grace är att hon har både sin värdighet och sitt ego intakt.
Lyssna på nån som har varken eller.
Du måste visa Robert ditt hjärta.
Då vet han precis var han ska stampa innan han tar dig tillbaka.
Jag vet inte.
Nej, tro mig, det funkar. Det var så jag fick tillbaka Bud.
Bara så vi är fullt medvetna - jag är inte helt tillbaka än.
Han måste få veta att du älskar honom och att du inte ger upp.
Jag ger inte upp.
Du har 12 nya meddelanden.
Hej, Robert. Det är jag.
Nej, vänta.
Det är inte "jag". Alltså, det är jag,
men jag har förmodligen inte rätt att säga "det är jag" längre.
Jag är inte längre din "det är jag".
Men i alla fall...
Det är Sol.
Bergstein.
J'accuse!
- Vilket betyder... - Jag vet vad det betyder.
Att du blev för hög igen och sen drack för mycket kaffe för att jämna ut det.
Grönt te, men det handlar inte om det.
Jag vet att det var ditt fel. Jo, jag har pratat med Brianna.
- Jag känner till palmoljan. - Oj. Gör du?
Jag vet att den finns i alla Say Grace-produkter.
Jag anade att det skulle komma upp. Vet du vad som förut fanns i produkterna?
- Parabener. - Ha! Parabener, ännu värre.
Jag borde göra min enkvinnasshow om parabener för dig nån gång,
Förbenade parabener.
Det har du. Två gånger.
Byt inte ämne, Grace.
Det gjorde jag inte. Men bara så du vet,
så trodde vi att palmolja skulle vara bättre för kvinnors hälsa.
Det var inte förrän för några år sen
som vi förstod hur dåligt det var för miljön.
Det har jag alltid vetat. Vad skulle Frances Mengela säga?
Hon skulle inte ens känna igen mig.
Hon brukade blotta brösten på det republikanska konventet,
och kasta stinkbomber på det republikanska konventet.
Och nu har jag blivit en orangutang-massmords-profitör.
Du menar en profitör av massmordet på orangutanger.
För som du sa det lät det som att du var en omoralisk orangutang.
Inte nu, Grace. Jag kan inte smörja en vagina med ena handen,
och slå en orangutang med den andra.
Som utomstående har du inte mycket att säga till om.
Men du kan lägga fram ett känslosamt argument.
Om du gör det på rätt sätt kanske de lyssnar.
Skulle en sång fungera? Jag tror att jag har en.
Blod på era händer...
Vad har ni gjort? Blod på mina händer...
Ja, absolut.
Du fixar det där.
Vänta. Grace.
Hej. God morgon. Hörde du kråkorna? De höll på så här...
Inte riktigt så, utan mer så här...
Förbaskat.
Vad sysslar du med? Nåt skumt?
Det är lugnande.
Jag behövde nåt att göra innan jag träffar Phil.
Jag tänkte rengöra din hårborste, men det skulle ta för lång tid.
- Ska ni äta frukost? - Lunch.
Du ser i alla fall jättefin ut.
Även om det är trafik i Mumbai-format, så har du tre timmar på dig att komma dit.
Tänk om jag inte är den han trodde att jag var.
Tänk om vi startar nåt, och så inser han att han inte gillar den jag är.
Han gillar visst den du är.
Han känner mig ju inte längre.
Du kanske inte vet det, men jag är faktiskt felbar.
Det vet jag.
Vet du vilka fler som vet det? Mina döttrar, mina barnbarn, mina vänner
och varje kundtjänstmedarbetare som jag nånsin haft att göra med.
Går du inte händelserna i förväg nu?
Jag tillbringade 40 år med en man som inte älskar mig.
Det kanske är jag som är problemet.
Jag kanske är omöjlig att älska.
- Det är inte sant. - Säkert?
Nu fiskar du bara. Vet du vad? Du har fått napp.
Jag älskar dig. Är du nöjd nu?
- Vad gör jag, då? - Så här gör du.
Ställ dig upp.
Sätt den förbaskade väskan på armen som du brukar.
Sen gör du precis som du sa att jag skulle göra med Jacob.
- Vad sa jag nu igen? - "Var inte en idiot."
Det låter som jag.
Ursäkta. Säkert att du inte vill ha nåt?
Nej tack, Gretchen. Det är bra.
Men du har suttit här i en halvtimme.
Snälla, gå bara. Jag vill att det ser ut som om jag nyss hade kommit.
Gå, då. Gå.
Är vi bevakade? Om du befinner dig i knipa,
ta då skeden och flytta den till andra sidan bordet.
Jag kom väldigt tidigt till en lunchträff,
eftersom jag var nervös, och nu vill jag inte verka desperat eller galen.
Så var så vänlig och lämna mig nu.
Phil.
Herregud.
Jag tyckte att jag hörde mitt namn några gånger.
- Du ser förtjusande ut. - Tack. Du med.
Fast jag menar inte "förtjusande". Du vet vad jag menar.
Det där är nog mitt vatten.
- Ursäkta. - Det gör inget.
Så här gör vi - vi byter.
Var är servitrisen? Jag har försökt fånga hennes uppmärksamhet.
- Där är du ju. - Hej, mitt herrskap.
Välkomna till The Anchor.
Jag heter Gretchen och jag är er servitris.
Vill ni börja med nåt att dricka?
Låt mig försöka minnas.
Visst. Försök, du.
Hon tar en vodka martini.
Utan is. Väldigt torr. Två oliver.
Och han tar en Manhattan
serverad i ett glas med is.
Med apelsinskal istället för körsbär.
Strax tillbaka.
Det här går jättebra.
Och när man tittar på mitt tecken, inte horoskopet,
utan måndiagrammet från mitt födelseår,
och jämför det med ditt diagram,
så ser man att det stod skrivet i stjärnorna att vi skulle bråka...
Och tittar man på mitt horoskop
ser man att jag är kosmiskt dömd...
Jag menar att det var väldigt svårt för oss att komma så här långt.
Ska vi verkligen låta en liten...
Det var väl en ung Mickey Rourke som sa...
"Hakuna matata" betyder bokstavligen "här finns inga problem" på swahili.
Det tolkar jag som att det inte finns några olösliga problem...
Hoppa över meddelandet. För att radera det, tryck ett.
För att fortsätta lyssna, tryck två.
Jag är ledsen för de långa meddelandena.
I ärlighetens namn var det bara ett sätt att med alltför många ord säga...
att jag saknar dig nåt vansinnigt.
Mitt hjärta värker av att inte vara med dig.
Du är min speciella person. Jag behöver dig.
Det är Sol. Sol Bergstein.
Vi har ett litet talesätt här på Good Stuff när vi gillar en produkt.
- "Det här är bra grejer." - Det här är...
- Jag tänkte säga det. - Ledsen, jag hann före.
Mina herrar, vårt glidmedel verkar komma att finnas i era butiker.
Ja. Och vi är överförtjusta.
Det känns fantastiskt att samarbeta med ett så miljövänligt företag.
Det är vi verkligen stolta över.
Med rätta. Ni är ett av de första företagen att förbjuda mat
som innehåller genetiskt modifierade ingredienser.
Du har visst läst på.
Tack, Dan. Det betyder mycket när det kommer från en annan hermano del mundo.
Okej. Jag gillar dig.
Detsamma. Och jag är säker på att sånt som palmolja gör dig upprörd.
Självklart, men vi måste...
Låt oss behålla fokus, för Stephen och Erica har försäljningsförslag
- som de vill lägga fram. - Ja, vi kallar dem "hyllberättelser".
Vi sa ju nej till "hyllberättelser".
Sen kom vi överens om att låta mig försöka.
Vill någon annan ha Say Grace handlotion?
Den är så bra. Den fuktar samtidigt som den skyddar.
Nu låter vi Stephen och Erica fortsätta.
Ursäkta, jag smörjer in mig i tysthet.
Gerald, kan du gå till sidan fem i informationspaketet?
Jag har inget här. Stacey, har jag fått nåt paket?
Ja. Från Say Grace. Inte?
- Det är ditt ansvar. - Jag hatar dig.
Jag är så torr. Jag smörjer in den överallt.
Frankie? Vad fan?
- Herregud. - Är det äkta blod?
Visst. Det är från orangutangerna vi dödar för att få palmolja till produkterna.
För här på Say Grace tycker vi tydligen att det är "bra grejer".
Jag har så mycket här. Varsågod, Dan.
- Nej! - Dan, det är ketchup.
Det är ett skämt. Det kommer att bli lustigt. Snart.
Vad är det som pågår?
- Mötet går åt skogen. - Jag hämtar papper.
- Gerry, jag är ledsen. - Nej, vi ska förändra det.
- Vi behöver inte ha blod på händerna. - Den här kostymen kostar 3 000 dollar.
Ta med Dan och köp en tröja åt honom, och ta kostymen till kemtvätt.
Vänta, bara en vanlig tröja, eller...?
Minns du när vi pratade om att ta egna initiativ? Idag börjar vi.
- Jag vill inte ha en tröja. - Dan, nu går vi.
Trevligt att träffas, Dan.
- Vad i helvete? - Jag får till förändring.
Och var ärlig nu, den kostymen kan aldrig ha kostat 3 000 dollar.
Du förändrar inget,
du förstör bara en affärsrelation som har tagit år att bygga upp.
Trodde du verkligen att din blodiga föreställning skulle funka?
Absolut, det var därför jag gjorde det.
Jag trodde att Adam skulle filma det.
- Är han sjuk? - Nej, sätt dig inte!
För tusan, Frankie.
Jag lät dig bara vara med här eftersom du vill bli tagen på allvar.
Men för att bli tagen på allvar måste man vara allvarlig.
Jag är väldigt allvarlig.
Kan du titta på dina händer och omvärdera det påståendet?
Jag tänker inte titta på medan mitt glidmedel...
Nej, mitt glidmedel. Du har skrivit på ett kontrakt.
Du visar tydligt att du varken respekterar det,
mig, eller firman som mamma har byggt upp.
Nu berättar jag att jag har tagit emot meddelandet.
- Tack. - Och du kan gå.
Vad menar du?
Jag menar att du kan gå ut genom dörren, eller gå på lunch, bara du går.
Gå hem. Och har du inte förstört allt, kanske du får en check då och då.
Ut.
- Tack. - Varsågoda.
Vad hette din vän som vi stötte ihop med den där gången?
Hon hette Joan och bestod av cigaretter.
Jag trodde att hon kom på oss. Vi höll varandras händer.
Tack och lov att hon dog innan hon skvallrade.
Det var tråkigt.
Jag skojar bara. Hon flyttade till Fort Lauderdale.
- Men sen dog hon. - Skål för Joan.
- Vet du varför jag valde det här stället? - Ja. Självklart.
- Det var en betydelsefull kväll. - Ja, det var det.
Det var tur att jag träffade på dig.
Jag kan ha vetat att du brukade komma hit på fredagskvällar,
och jag kan ha kommit hit med hopp om att träffa dig.
Jag kan också ha hittat på ursäkter för att träffa dig.
Minns du när jag anlitade dig för att sätta in takfönstret?
- Ja... - Jag avskyr takfönster.
Vadå?
Vad är det?
- Vad gör du här? - Jag behövde hämta några saker.
Du gav mig nästan en ny hjärtinfarkt.
Förlåt. Jag trodde inte att du var hemma.
Jag tog ledigt, om du måste veta. Vilket du inte måste.
Du skulle ha förvarnat mig, så att jag kunde ha hindrat dig.
- Du borde inte vara här. - Vad tänkte du göra med den?
Slå till.
Jag trodde att det var inbrott.
Jag sa att jag tänkte komma. Fick du inte mina meddelanden?
Jo, det gjorde jag. Alla 18 000 stycken.
Men eftersom telefonsvararen finns i köket,
och jag var tvungen att sova också, så missade jag en del.
Förlåt. Du har allt jag äger.
Förutom regnpinnarna, som finns i bilen.
Men det fanns extra regnpinnar i strandvillan.
- Försöker du reta upp mig? - Nej.
Nej.
Jag ska snart gå, jag måste bara hämta några...
Ja... Förlåt mig.
Vad kan jag göra för att hjälpa oss igenom det här? Jag gör vadsomhelst.
Det är inte säkert att det finns nåt du kan göra.
Menar du att vi inte kan ta oss igenom det här?
Jag vet inte.
Vill du ta dig igenom det?
Jag vet inte.
- Vad är det? - Jag måste berätta en sak.
- Okej... - Du måste låta mig förklara.
Okej.
Jag är fortfarande gift med Elaine.
Det är nu jag måste få förklara.
Herregud, hur kunde det bli så fel?
- Grace, låt mig... - Nej. Jag måste gå.
- Grace! - Ni måste betala er nota.
Ni har inte fått den än, men den är på väg.
Jag ska betala. Jag måste bara...
Helvete.
- Hur var det med Phil? - Jag vill inte prata om det.
Jag vill inte prata om min dag heller.
Den som har armarna täckta av blod bör faktiskt säga nåt.
Brianna har sparkat mig, från mitt eget glidmedel.
- Jag är inte längre med. - Vad hände?
Konst är vad som hände.
- Kära nån. - Performancekonst.
Över hela kontoret och en kille som heter Dan.
Det var kanske inte bästa sättet att uppnå mitt mål.
Mest för att jag inte uppnådde det.
Glidmedlet var bland det coolaste som jag har skapat.
Och jag saboterade alltihop.
När man vill ändra folks inställning i affärsvärlden
måste man göra det på affärsfolkets vis.
Borde jag ha haft kostym på mig?
Nej, man gör efterforskningar, beställer en studie, talar med experter.
Framför allt visar man hur de kan tjäna pengar.
Jisses, vad du är bra på det här.
Förr var jag i alla fall det.
Nu kommer min beställning från China Bucket.
Du, Grace?
Du lät mig inte prata färdigt.
Han är mycket snyggare på nära håll.
Tack för att du släppte in mig.
Du har ungefär fem minuter på dig innan Jeopardy börjar
och Frankie börjar ropa fel svar.
Min situation är komplicerad.
Upplys mig.
Efter den kvällen då vi skulle ha träffats på hotellet
berättade jag allt för Elaine.
Trots att jag visste att det var slut mellan oss.
Vi beslutade oss för att skiljas. Jag skaffade en lägenhet.
Sen blev hon sjuk.
Och jag kunde inte lämna henne.
Elaine har Alzheimer.
Långt framskriden.
Herregud, Phil. Jag är...
Så ja, jag är gift.
Men den Elaine jag kände är borta.
Hon har inte varit sig själv på väldigt länge.
Jag beklagar verkligen.
Jag kan inte föreställa mig...
Varför berättade du inte det tidigare?
Jag vet faktiskt inte.
Den dagen då du kom till mitt hus,
när jag såg dig... Jag ville bara att allt skulle vara som förr.
Även om vi bara tog en drink.
Jag trodde att det skulle räcka.
Men det gör det inte.
Så...
vad händer nu?
Det är upp till dig.
Vad är Machu Picchu?
Fan också!