ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ось.
«Найстаріша людина, якою вистрілили з гармати у гігантський банановий пиріг».
Чудово звучить, еге ж?
КНИГА РЕКОРДІВ ГІННЕСА 2022
Френкі, скажу чесно.
Коли ти вперше пояснювала, що ми робимо, я не слухала.
То перш, ніж вистрілимо чимось з гармати,
думаю, я маю знати, що відбувається.
Все дуже просто. Мені потрібен тріумф на фінішній лінії.
І, думаю, світовий рекорд для цього підійде.
Добре.
Ну, дивись…
Тут є купа цікавих рекордів.
Борода з бджіл, обличчя з равликів.
Всяке дивне лайно на голові.
А є щось про дивне лайно у голові? Ні?
Боже мій, Грейс.
Ти… їси?
Мені потрібно щось заспокоююче, трясця.
І ці прецелі не допомагають.
Грейс кинула валіван, тепер шукає, чим його замінити.
Чула, героїн чудовий в цьому плані.
Та не тільки чула, знаю.
Скільки цих рогаликів дорівнює одному героїну?
Чотири сотні, але ти скоріш струганеш, ніж з'їси стільки.
Хвилинку. Була одна страва, її готувала моя мати.
Від нього було тепло та приємно.
Боже, як воно заспокоювало.
Щось пряне, червоне, куряче, паприкашне.
-Курячий паприкаш? -Не може бути.
-Занадто очевидно. -Так.
Курячий паприкаш.
Я хочу курячий паприкаш моєї мами.
Авжеж. Відповідь була в нас під носом.
Я жила якийсь час в Угорщині.
Неймовірний героїн.
Диви. Моллі почала тримати голівку.
Диви.
М'язи її шиї почали качатися.
Бачиш?
Так.
Ти мені вказував на це лазерною указкою.
У відео її улюлюкання.
Наука заслуговує поваги.
Тобто, диви. Рік тому…
це була моя сперма.
Тепер вона робить звуки.
І настільки багато, що краще нам відпочити від розмов про дітей.
Гаразд. Я зрозумів, чому ти це кажеш.
Аби мене образити.
Пробач, просто…
здається, наше життя поставили на паузу після цього інциденту.
Не треба називати народження моєї доньки «інцидентом».
Слухай, мені тебе не вистачає.
Я навіть починаю замислюватися, чи спроможний ти витримати вечерю,
не заговоривши про неї, і просто побути зі мною.
Тут. Зі мною.
Авжеж, можу.
Чудово.
Бо в мене був дуже гівняний день.
Пробач. Пробач. Я…
Я згадав дещо, що сталося вчора. На роботі.
Зі співробітником.
Зі старенькою пані.
Хто… З ким?
Вона новенька. Ти її не знаєш.
Вона дуже стара.
-Так. -Як її звати?
Беллінгем.
-Її звати Беллінгем? -Беллінгем.
Як місто.
У Вашингтоні.
-У штаті. -Ага, Беллінгем — це дитина.
Так. Беллінгем — дитина.
Знаєш, ходімо на справжнє побачення?
Я обіцяю, що зосереджуся лише на тобі.
Ось той чоловік, за якого я відмовилася вийти.
Так, це я.
Френкі Бергстайн зі спробою встановити світовий рекорд
найшвидшої декламації «Yankee Doodle Dandy».
Гаразд. Три, два, один. Вперед!
Ти змогла.
Чотири секунди. Це новий рекорд.
Чому ти так радієш?
Це був світовий рекорд найшвидшої декламації «Yankee Doodle Dandy».
Чотири секунди.
Це був світовий рекорд з нерозбірливого белькотіння.
Я не думаю, що хтось в цій кімнаті достатньо розуміється, щоб вирішувати.
Це маячня.
Трясця.
Має бути інший рекорд, який я можу побити.
Перш ніж це зробиш, можеш спробувати?
На смак, як мамин?
Я гадки не маю, який на смак був паприкаш твоєї мами.
Але це точно не він.
Це вже п'ятий рецепт, а я ніяк не можу наблизитися до того,
який готувала вона.
Ну, ти маєш знати когось, в кого може бути рецепт.
Йой, мій брат Джеффрі.
Але ми не спілкувалися кілька десятиліть.
Не віриться, що ви не розмовляли всі ці роки.
Я впевнена, він — гівнюк, через якого це сталося.
Ні, він чудовий хлопчина.
Грейс — той гівнюк, через якого все сталося.
Нічого в нас не сталося.
Це одна з тих ситуацій, коли так довго не спілкувалися,
що навіть соромно робити перший крок,
тому просто чекаєш, доки один з нас помре.
Це божевілля.
І це каже тобі той, хто помре наступного четверга.
Краще виріши всі свої справи з братом.
Особливо, коли для цього достатньо підняти слухавку.
Ти справді не розумієш англо-саксонських протестантів.
Гаразд. Ось що зробимо.
Я з ним пересплю…
Ми можемо погодитися, що план не без потенціалу,
але він не продуманий до кінця.
Ну ж бо, Грейс. Подзвони брату.
Чого ти боїшся?
Я не хочу знову з ним спілкуватися.
Я лише хочу курячий паприкаш.
Може, ти отримаєш найкращий паприкаш з усіх —
любов.
Я заплуталась у вашому сюжеті.
То я з ним пересплю?
Чудово. Це ти.
Не думаю, що ти колись таке мені казав.
Де Роберт?
Він поїхав у Палм-Спрінгс на день раніше,
щоб домовитися про оренду та сходити за покупками.
-То він у точці. -Він у точці.
Що сталося?
Я отримав ранній відгук на «Хлопці та Ляльки» від «На сцені Сан-Дієго».
Це капець.
-Нас обісрали. -Що?
Але його писав Шушман!
Шушман вас обожнює!
Шушман нас нап'ялив. І жорстко.
Що він сказав про Роберта?
«Зазвичай надійний Роберт Хенсон
став, на жаль, тінню колишнього себе.
Хоч він і сказав правильні репліки,
здавалося, наче йому важко їх згадувати.
Пан Хенсон більше не літає сценою,
як модний хлопчина минулих часів,
а, скоріш, він задихається, шукаючи стілець, аби відпочити».
Це знищить Роберта.
Так.
Він занадто чуттєвий навіть за стандартами гей-актора.
Не можна приїхати до Палм-Спрінгс з цим відгуком.
Саме тому ми маємо поїхати туди, де гарний краєвид і немає Роберта.
-Пітере! -Соле, мені ще гірше.
Я це зробив.
-Що? -Те, що я роблю.
За тиждень до прем'єри
я зустрівся з Шушманом випити,
переспав з ним, і ми мали отримати гарний відгук.
Що?
Ти переспав з ним заради відгуку?
Будь ласка.
Боже мій.
Республіканці мають рацію.
Шоу-бізнес огидний.
Чекай…
Якщо ти робиш це щороку, чому цього року не вдалося?
Гаразд.
Ну, може, я був не на висоті.
Я їв тайську їжу.
Від неї дує.
Хто знав, що Шушман такий прискіпливий?
Він — критик.
Його робота — бути прискіпливим.
Потрібен план, як це виправити.
Вбити Шушмана?
Занадто ризиковано.
Ми загубимо відгук до того, як його опублікують.
Я розумію.
Я маю переспати з ним, але цього разу максимально круто.
Сходжу у спортзал.
Поїм легенько. Я впораюся.
Ні. Ми тут не у 80-х.
Я кажу про шантаж.
Я в захваті. Як?
І… вперед.
Лайно.
Трясця!
Що відбувається, Френкі?
Цей бісів артрит.
З такими руками мені не побити світовий рекорд.
Я ледве тримаю палички.
Мова про світовий рекорд з поїдання пельмень.
Не можеш напружитися, жінко?
Я думала, що можу.
Але визнай, Джей-Ем,
я просто чергова стара шкапа, яка нездатна тримати палички.
Так візьми виделку.
Хіба це так страшно?
Якщо я не можу їсти паличками, хто я тоді така?
Хіба ти не розумієш? Мова про моє життя.
Як тут комусь щось зрозуміти?
Я думала, що прожила цікаве життя.
А виявилося, що нічого значного не було.
Ти про що?
Я щоночі користуюся вібратором, який ти винайшла.
І іноді зранку, якщо важко.
Але я не стала відомою митчинею.
А вид марихуани, названий на мою честь, виявився «індікою».
Мій маніфест не надрукували у «Нью-Йорк Таймз».
Ти завжди будеш розчарованою, якщо пам'ятатимеш лише поразки.
Але коли наближаєшся до кінця, ти замислюєшся, якою людиною ти була.
Мене хвилює те, що я стала саме тією,
ким ніколи не хотіла бути — такою ж, як всі інші.
Святий Боже.
Ви, старигани, просто нестерпні.
Боже.
Це катастрофа.
Він їде сюди.
-Хто? -Мій брат.
Я сказала, що з радістю б з ним побачилася,
а він не зрозумів, що це була просто ввічливість.
Я навіть не встигла спитати про рецепт.
А я для себе незнайомка. Не розпускай нюні.
Може, не розпускатимеш нюні через свої проблеми?
Моя зараз ввійде крізь ті двері.
Гаразд. Я зберуся.
Якщо, коли ми закінчимо,
ти погодишся допомагати мені
досягти безсмертної величі у мить моєї смерті.
Так. Гаразд. Як скажеш.
Бачиш?
Це було добре.
Вітаю.
Ти переїхав. Мені подобається.
Мені — ні.
Я радий був, що ти подзвонив.
І я радий, що ти не з тих, хто точить зуб через поганий відгук.
Привіт. А хто ти?
Той, хто точить зуб через поганий відгук.
І я наполягаю, щоб ти зняв з публікації свій жахливий відгук
про роль Ская Мастерсона, мого чоловіка.
Я той, хто розповість твоєму редактору
про вашу домовленість з Пітером.
Яку?
Ти спиш з постановником п'єс, на які ти пишеш відгуки.
Ніколи не чув про журналістську етику?
Не у «На сцені Сан-Дієго».
Його власники —
мережа продуктових, журнал роздають безкоштовно з водою.
Мій редактор знає про мої стосунки з Пітером.
-Він навіть дав мені «п'ять». -Що? Знає?
Чекай. В нас є стосунки?
Не стосунки. Але ти знайомий з моєю мамою.
Ти з нею живеш. Ми проходили повз неї до твоєї спальні.
Стривай. Я думав, це «послуга за послугу».
Як це? В нас був чудовий секс, а я написав поганий відгук.
Стривай. В нас був чудовий секс?
Грейс.
Боже, який я радий був чути твій голос.
Так… в цьому і є краса телефонів.
Це теж добре.
Ти чудово виглядаєш.
Привіт, я Френкі.
Найкраща подруга твоєї сестри.
Тоді ти, мабуть, дуже особлива.
Не зважай. В неї криза далеко не середнього віку.
Я просто хотіла лишити щось після себе.
А змогла тільки викарбувати свої ініціали на льоді
у найспекотніший день серпня.
-Боже. -Хочеш випити?
Дякую, але я більше не п'ю.
-Боже. -А їси?
Я дуже люблю їсти.
Але зараз я просто радий бачити свою сестру.
Отже…
чому ти подзвонила після стількох років?
Мені кортіло поїс…
поспілкуватися знову.
-Мені теж. -Я лишу вас.
Якщо помітите мене поряд, я просто підслуховую.
Ще година?
Ти вже запізнюєшся на годину.
Слухай, якщо Бріанна застукає мене з нею, вона мене вб'є.
Що? Ні-ні, лише мене.
Не думаю, що вона вб'є немовля.
Ні, я не акцентував «не думаю».
Трясця. Лайно. Я побіг.
Я побіг.
Гей.
Ось так. Так.
Трошки… покуняємо.
Просто…
Так.
Ось тут. Так.
Любий?
В мене є сюрприз.
Гей, побудь тихо для твого дядька-тата-найкращого друга Баррі,
і, може, ми вдвох це переживемо.
-Гей. -Гаразд.
Питання. Якби ти щось побажав, негайно, що саме?
Подорож у часі.
Саме так. Повернутися у простіші часи.
Бо визнаймо, ми не батьки.
Ми — молодняк.
Боже мій.
Гриби.
Давай угасимося.
Сьогодні? Не думаю, що це гарна ідея…
для мого шлунку.
Я щойно наївся чорносливу.
Доведеться тобі триматися.
Бо заточимо їх негайно та увімкнемо другого «Лепрекона».
Люба. Відтворюєш друге побачення?
Нагадую тобі, яка я чарівна.
Як я можу забути?
Ми кілька кілометрів бігли за автівкою, думаючи, що вона — великий рол «Тутсі».
І це знову може бути нашим.
Гей, задроте, знайди свої яйця або я накачаю тебе, як минулого разу.
Ні! Ні. Тобто…
Я сам себе накачаю.
Щойно вгамується шлунок.
На що піде 60 хвилин.
Що це, трясця, таке?
Лайно.
Це з однієї з моїх фігурок.
Це спальник. Я грав у табір «Галактика».
Це…
Що це за запах?
Мабуть, чорнослив.
Ні.
Це вона.
Я відчуваю її запах на тобі.
Не може бути.
Вона тут?
-Боже… -Не може бути!
-Хто? -Де вона?
Я знаю, вона десь тут.
Бріанно. Припини.
Беллінгем!
Покажися!
Я вже вуха тобі продзижчав про своїх онуків.
Але, клянуся, коли малий мені посміхається…
аж серце переповнює.
Так.
Мені теж хочеться переповнитися.
Курячим паприкашем.
Пам'ятаєш, ми їли його в дитинстві?
-Так. -Так.
Кумедно, як їжа з дитинства повертає спогади, так?
Саме так.
Не пам'ятаєш, чи сильного його просмажували?
Знаєш, я завжди його готував дружині. Він їй дуже подобався.
Після її смерті я більше його не готував.
А ти готував на воді чи бульйоні?
Доки вона була живою.
Пробач, що пропустила похорон.
-Шкода, що ви не були з нею знайомі. -Мені теж.
Ми б їли мамин паприкаш разом та…
Чи побачили б ми, що ти додаєш цибулю чи ні?
Мама не готувала паприкаш. Це татова страва.
Що?
Він готував курячий паприкаш?
Я думав, тому ти хотіла приготувати. Бо скучила за ним.
Ні. Я скучила за…
курятиною.
Я довго її не їла…
а потім схотіла знайти дуже особливу страву…
щоб знову почати їсти курятину.
То тато тут ні до чого.
Джеффрі, я не знала, що він готував.
Боже, може, поговоримо про щось, окрім тата?
Тому ти стільки не розмовляла зі мною?
Боялася, що розмовлятимемо про тата?
Хіба ми не можемо лишитися на дружній легкій ноті?
На рецептурній.
Ти — моя сестра. Я хочу по-справжньому поговорити.
Але ти розмовляєш лише про тата.
Так, але це не значить, що маємо говорити про той жахливий день на пляжі.
Так, він перепльовує все.
Я просто хотів трохи про нього дізнатися. Він помер у мої чотири.
-Я його не пам'ятаю. -Тобі пощастило, Джеффрі.
Тобі не довелося це пройти. Вважай це щастям.
Пробач, але я не вважаю щастям не знати свого батька.
І ще тобі не довелося пережити зникнення у воді
найдорожчої тобі людини!
Оце поворот, трясця!
Але якщо тобі сподобався секс, чому ти написав поганий відгук.
Мені не сподобалася п'єса.
Чому це так важко всім зрозуміти?
Роберт був розгублений.
Він почав з «Удача, будь леді», але удача — це якби ми цього не чули.
Тобі справді не сподобався продакшен?
-Це значить… -Так, Пітере.
Це значить, ця постановка мені не сподобалася.
І яким би жалюгідним мене це не робило, ти теж мені подобаєшся.
І якщо ти хочеш, щоб я змінив відгук,
якщо це так для тебе важливо,
ти мав би мене просто попросити.
Отже…
зараз вже пізно?
Я думаю, так.
-Бо… -Ні…
Ти покликав мене, шантажував,
потім сказав, що спав зі мною роками лише через вигоду.
-Не роби цього! -Та що такого?
Всі отримують погані відгуки.
Цього разу все інакше.
Роберт втрачає пам'ять.
-Він ледве зміг зіграти. -Що?
Я вмовив його виступати з навушником, щоб я читав йому текст.
Ось чому ти був за кулісами?
Я думав, ти просто не хотів платити за квиток.
Це остання п'єса Роберта.
І хотів захистити його від цього.
Але…
думаю, нікого неможливо захистити від того, що його наздожене.
Раніше я щонеділі грав у карти з мамою.
А потім вона почала…
Спочатку я думав, вона махлює.
Але швидко зрозумів, що вона не могла запам'ятати.
Я помітив, що вона не може грати у бридж набагато раніше за неї,
хотів би я захистити її від цього.
Будь ласка, дай моєму чоловікові закінчити свою кар'єру з гідністю.
Я зміню мій відгук.
Мені шкода, що ти через це проходиш.
Дуже тобі співчуваю.
Дякую, Саймоне.
Пітере, тобі кінець. Побачимося завтра.
Ти такий, трясця, гарячий.
Подзвони. Може. Гівнюк.
Він починає мені подобатися.
Мені шкода через твого батька.
Так, знаю, Френкі.
Не уявляю, як боляче тобі було.
Це так багато пояснює.
І твій страх прив'язатися до людей, і страх раптової втрати.
І чому не підходиш до океану.
Френкі, ти знаєш, чому я не підходжу до океану.
У ньому сере риба.
Я піду, Грейс.
Я багато про що тобі нагадав, про що ти не хотіла згадувати.
Пробач, що засмутив тебе.
Ти ж не підеш просто так, навіть не обійнявшись?
Та не давши рецепт?
Джеффрі, не йди.
Думаю, ви обидва можете отримати те, чого хочете.
Грейс потрібен рецепт, а Джеффрі хоче дізнатися про батька.
За кожен інгредієнт, який ти даси Грейс,
вона розповідатиме деталі про твого батька.
Френкі, це…
Це найбожевільніша ідея, яку ти…
Чверть курки.
Гаразд.
Він спав у лікарні, коли в тебе була пневмонія.
Нашинкований лук.
Вночі він лягав поряд з моїм ліжком та…
Та співав мені Mills Brothers.
Два зубчики часнику.
Він пахнув ваніллю у неділю вранці,
коли готував нам млинці.
Дві столові ложки угорської паприки.
Він чудово пародіював Багза Банні.
Ти так вмієш?
Де мій інгредієнт?
Одна дрібка перцю чілі.
-Ні, я не можу. -А я б послухала.
Чекай.
Ледве не забув курячий бульйон…
та сметану.
А я ледве не забула:
він ніколи не виходив з хати без капелюха.
Дякую.
Дякую тобі!
Будь ласка.
Завжди радий. Буквально завжди.
Пробач.
Вони мали забрати її до твого повернення. Це була термінова справа.
Термінова? Вони поперлися у «Костко» у час пік.
Вони адреналінові наркоманки.
Якби їм не було соромно,
вони б не купили нам «Хамон де серрано».
Свинячу ногу?
Мені потрібен мій наречений.
Бріанно, ми домовилися, що я буду «на терміновий випадок»,
доки вони не владнають справи.
-Це тимчасово. -Ось тільки це не так.
Це нова норма.
До речі…
це те життя, яке ти так хотів.
Так, з тобою.
Припини, я ж не зраджую тобі.
Це ще гірше.
Я як третє колесо у власних стосунках.
Не правда. Ні.
Ти постмодернова жінка, і ти моя дівчина «номер один».
Тоді чому ти поставив її як фон у телефоні?
Це був Національний день дитини!
Я збирався його змінити!
Нащо нам потрібен Національний день дитини?
-Що з усіма не так? -Бріанно, зберися.
Я тут. Я тебе кохаю.
Нічого не має змінюватися.
І ти справді в це віриш?
Ти щойно ховав від мене дитину.
Ти розумієш, яка це тупа срань?
Знаєш, що саме тупа срань?
Що я знав, що маю це зробити.
Все настільки погано, чи не так?
І… гриби почали діяти.
Воно саме?
-Ти наїлася? -О так.
Чудово.
Тепер до моїх справ.
Нагадай, до яких саме?
Ти маєш допомогти мені досягти безсмертної величі.
Ти сама погодилася.
-Так? -Так.
Слова «Так. Гаразд. Як скажеш» нічого не нагадують?
Так, гаразд, як скажеш.
Та що з тобою?
Я середнячок, Грейс.
Шокуюче звичайна.
І саме такою мене пам'ятатимуть.
Якщо взагалі пам'ятатимуть.
-А якою тебе мають пам'ятати? -Не такою.
Знаєш, сьогодні я вперше згадала батька.
Тобто, по-справжньому згадала.
Знаєш, не те, що він робив чи як помер, чи…
ким він був у світі.
А те, ким він був для мене.
І це принесло мені комфорт, який я ніколи…
Який я й не знала, що можу відчути.
Боже, хотіла б я, щоб він знав, як добре мені було.
Хіба ти не хочеш, щоб тебе пам'ятали так само?
-Хотіла б. -Так.
І тебе пам'ятатимуть. Повір мені.
Люди, які тебе люблять, ніколи не пам'ятатимуть тебе звичайною.
Дякую.
У такому разі…
ця потужна мудрість з'явилася, бо я змусила тебе подзвонити братові.
Тому врятувавши тебе…
я врятувала і себе.
Так. Гаразд. Як скажеш.
Переклад субтитрів: Володимир Фатун