Lumea s-a oprit. Lumea s-a oprit.
De zile bune, ceva se întâmplă,
ceva ce nu am văzut de mult timp.
Rețelele de știri, rețelele sociale, prima pagină a ziarelor,
nu mai sunt preocupate de rău,
ci de bine.
Nu de lupta contra terorismului, ci de iubire.
Și totul, mulțumită scrisorilor de dragoste neîmpărtășită, ale lui Pius.
Lumea s-a oprit.
Să vorbească despre iubire.
Sfinte Părinte,
ați acordat o audiență șefei oficiului de presă de la Vatican.
Așteaptă afară.
Sunteți sigur?
Sfinte Părinte, Primul Ministru continuă să amâne
legislația de taxare a Vaticanului și ce a uniunilor civile.
Suporterii lui de stânga vor măsuri drastice.
Mulți dintre ei susțin că sunteți în spatele acestora,
că sunteți cel care l-a făcut pe Primul Ministru să se răzgândească.
- Și eu cred tot asta. - Deci asta este.
- Cum ați făcut-o? - L-am umilit.
Nici nu realizezi câte obiective pot fi atinse
umilind pe cineva.
- Dar există un schepsis. - Care?
Persoana umilită nu trebuie să realizeze că a fost umilită.
Dacă nu vă deranjează, sunteți diabolic.
Crezi? Oamenii care mă știu bine, spun că de fapt sunt un sfânt.
Cum a mers cu Patriarhul Moscovei?
Patriarhul Moscovei este mai
plictisitor decât un meci de golf la TV.
Deci, care vor fi următoarele activități?
Vă aduceți aminte că miercuri, ați promis că veți fi ghid
în muzeele Vaticanului, pentru niște elevi de clasa a III-a?
Doamne atotputernic, ce atrocitate am comis să merit asta?
Nu știu dacă voi fi în stare să mă țin de cuvânt, miercuri,
pentru că trebuie să mă uit la golf la televizor.
Sfinte Părinte, nu vreți să-i dezamăgiți pe copii, nu?
Madam, copiii sunt cei care m-au dezamăgit.
Nu v-a plăcut copilăria?
Tot ce îmi aduc aminte din copilărie, e că într-o zi nu a mai fost.
Cârlig.
Avem vreo confirmare pentru mărturia lui David Tanistone?
Eu așa zic.
Maică-sa a avut o relație scurtă cu Arhiepiscopul Kurtwell,
când studiau amândoi la Universitatea Catolică
din Washington D.C.
Și după aia relația s-a răcit.
Ea, ca o catolică devotată,
a decis să păstreze sarcina.
După câțiva ani fiind apăsată de condiția materială,
în care se găsea,
s-a hotărât să apeleze la Kurtwell pentru ajutor.
Și în felul ăsta Kurtwell l-a cunoscut.
Dar între timp, un adevărat cutremur
i-a devastat Părintelui personalitatea
și resturile ei au căzut direct pe acel tânăr.
Pentru restul poveștii trebuie, să-l întrebăm pe Kurtwell.
Intenționez să fac niște schimbări,
și aș vrea ca tu să devii secretarul meu personal.
Maica Maria, acum, și-a îndeplinit misiunea,
și normal, vrea să-și vadă de treaba ei.
- Și-a îndeplinit misiunea? - Da.
Adolescentul Papă, s-a maturizat.
Avea nevoie de o prezență maternă, acum are nevoie de un coleg.
Ce spui de propunerea mea?
Că nu pot accepta.
De ce nu?
Pentru că ar fi o ipocrizie.
- Și unde este ipocrizia? - Sunt hom...
Sunt homosexual, Sfinte Părinte.
Și vreți să-i dați afară pe toți homosexualii din Biserică.
Orice regulă are și excepții.
Dar nu sunt de acord cu excepția pe care o faceți pentru mine.
Nu sunt de acord cu regula.
E o mare greșeală să nu acceptați homosexualii.
E o mare greșeală să-i comparați cu pedofilii, așa cum faceți.
O generalizare inacceptabilă.
Cum nu puteți vedea, tocmai D-stră, Sfinte Părinte,
D-stră, autorul acelor scrisori de dragoste care îți sfâșie inima,
că în pedofilie, este numai violență,
și în homosexualitate este numai iubire?
Spui că nu vrei să fi secretarul personal,
dar, de fapt, deja faci treaba asta.
Îmi dai unele sfaturi.
Și asta face un secretar personal.
Dar în acest caz, nu vreau să dau numai sfaturi.
Vreau să și acceptați.
Câte lucruri accept, Gutierrez, și nimeni nu realizează!
Asta-i soarta Papei. Asta-i soarta puterii.
Încearcă să înțelegi:
dacă îți cer să fii secretarul meu personal,
nu-mi revizuesc deja opiniile despre homosexualitate?
Sau chiar crezi că nu știam nimic despre homosexualitatea ta?
Sau despre faptul că ai fost abuzat sexual când erai copil?
O știam. De aia te-am trimis la Kurtwell.
De aceea vreau să lucrezi lângă mine.
Pentru că trebuie să ne ocupăm de viitor.
Ai nevoie de motivarea justă să o faci și tu o ai.
Motivarea justă poate mișca lumea.
Te-ai schimbat.
De când te-ai întors din voiaj.
În ce fel m-am schimbat?
Ai transformat teama în mânie.
Foarte bine, Gutierrez.
Foarte bine.
Vă rog,
spuneți-mi...
cel mai înțelept lucru pe care l-ați învățat.
Până la urmă,
mai mult decât în Dumnezeu, e necesar să crezi în tine, Lenny.
Aveți cumva ceva...
mai bun?
Asta-i o platitudine.
Dacă ai știi ce adevărată poate fi o platitudine,
dragul meu coleg.
Oricum, uită-te la noi, suntem puterea.
Și puterea este o platitudine.
Ne vom ocupa și de D-stră într-o zi, Sfinția Voastră.
Ce vrei să spui?
Veți deveni un sfânt! Fără nici o glumă.
Nu mai am nevoie de avansare în cariera mea.
Rugăciunile Voastre, Sfinte Părinte rugăciunile Voastre, l-au mișcat pe D-zeu.
Când?
Să ne rezumăm la fapte și să sărim peste întâmplarea memorabilă
a ceea ce ați făcut la 14 ani
în camera soției grav bolnave a paznicului,
care deodată s-a vindecat.
Așa deci, iată faptele.
Esther și Peter erau sterpi, sterili, uscați.
Tânăra vi s-a destăinuit. Și Voi, Sfinte Părinte,
nu ați sfătuit-o ceea ce oricine ar fi sfătuit-o:
mergi la doctor.
Nu, în schimb Sfinția Ta v-ați rugat
și Esther a rămas însărcinată născând un copil frumos.
Și mai mult, devenise clar că Maica Antonia era de fapt
o femeie netrebnică, o diavoliță.
D-stră aveați puterea să o destituiți de pe funcția ei,
aveați puterea să o pedepsiți,
tot ce trebuia era să semnați un document,
dar D-stră, ați ales să nu faceți asta.
Ați ales să vă rugați în ploaie,
îngenunchind pe asfaltul unei benzinării de pe autostradă,
și în acel moment Maica Antonia
a fost scoasă din scenă mulțumită unei pedepse divine.
Acum, ăstea-s lucrurile pe care le fac sfinții.
Sunt animați de o credință așa solidă, că ei cred în Dumnezeu,
În puterea lui Dumnnezeu,
înnainte de a crede în puterea omenească.
După cum vedeți, Sfinte Părinte, miracolele se întîmplă.
Trebuie doar să avem urechile ciulite.
- Sunt urechile Vostre ciulite mereu pentru Juana? - Totdeauna.
Când avea 15 ani s-a dus să-i vadă pe copii la spital
și totdeauna avea cu ea mandarine.
Și nu-i păsa dacă le mâncau sau nu.
Dar voia ca ei să le cojească și să se joace strivind coaja,
să se stropească cu aroma strălucitoare
și de neuitat a acelui fruct.
Și apoi le spunea copiiilor:
Eu voi pleca de lângă voi și voi de lângă mine,
dar nu contează,
pentru că tot ce lăsăm pe acest pământ este aroma bunătății.
Aș putea asculta ore întregi.
Această poveste ne spune ceva foarte important.
Ce?
Că bunătatea, dacă nu este combinată cu imaginația,
riscă să fie mai mult exihibiționism.
Adevărat! Ce adevărat!
Dacă vreți să știți totul despre Juana cea Binecuvântată,
există o oportunitate minunată de care putem profita.
Vedeți, de fiecare Crăciun, copiii miracolului,
care acum au în jur de 50 de ani, se strâng într-o piață în Guatemala City
și povestesc despre vindecările lor miraculoase.
Eu am participat deja
și este o experiență mișcătoare și de neuitat.
Adică, toți ar fi încântați dacă ați fi acolo.
- Sugerezi să-mi petrec Crăciunul în Guatemala? - Da.
Ar fi un fapt memorabil.
Bine, atunci, mergem în Guatemala.
Cu condiția că va fi o reuniune mică și privată
fără mulțime, și fără presă.
Numai noi și copiii miracolului.
Va fi exact cum doriți.
Așadar copii,
azi vom face turul muzeelor Vaticanului
și eu vă voi fi ghid.
Mai devreme ningea. Acum plouă.
Ce păcat!
Zăpada e mai simpatică, decât ploaia, nu?
Da.
Dar dacă plouă asta înseamnă că nu ați fost cuminți.
- De ce? - De ce?
Pentru că picăturile ploii Sunt lacrimile lui Cristos.
Și dacă Iisus plânge, înseamnă că l-ați mâniat.
De ce...
Hei, glumeam, aveți un pic de simțul umorului, pentru D-zeu!
Așadar, copii, uite ce vom face.
Chiar acum vom merge să mâncăm hamburgheri și cartofi pai
și după prânz vom continua turul muzeelor.
Urmați-mă!
Nu te duci să mănânci hamburgheri și cartofi pai?
Mama mea vrea să țin dieta mediteraneană.
Înțeleg.
Nu vreau o mamă cu barbă.
Trebuie să te mulțumești cu ce primești.
Nu vreau să mă mulțumesc.
Ai dreptate.
Nici eu nu vreau să mă mai mulțumesc.
Cum ești?
Cine, eu?
Sunt mereu binedispus.
Totdeauna am asociat buna dispoziție cu prostia.
Și nu fără motiv, Sfinția Vostră.
Oricum, nu vă puteți imagina câtă energie vine din
bună dispoziție și prostie.
Ce voiați să-mi spuneți?
Voiam să vă pun la curent cu un sondaj din revista Universul Catolic
pe care o public de opt ani.
Despre ce este?
Am pus o întrebare unui grup eterogen de oameni:
dacă le-ar plăcea să fie la o predică față în față cu Papa.
- Câți? - 99% dintre catolici.
Și care ar fi schimbarea?
Nu, Sfinția Voastră. Nu ar fi nici o schimbare.
Papa nu schimbă oamenii.
Păi, confirmați că nu e nici un motiv întemeiat
pentru mine să apar în public.
Nu, de fapt da, este un motiv.
Și care ar fi acela?
Dacă apăreți în public,
i-ar ajuta pe acești oameni, să fie binedispuși.
- Nu sunt un comediant. - Asta nu contează.
E vorba despre apariția D-stră, care-i va binedispune pe oameni.
Nu ăsta este rolul meu.
Da. Ba da, este.
Sfinția Voastră...
V-ați schimbat foarte mult de când ați devenit Papă.
Nefericirea ne schimbă, Aguirre.
Dar buna dispoziție nu.
Primește inelul din mâna lui Petru
și vei știi că prin dragostea Principelui Apostolilor
se întărește iubirea ta pentru Biserică.
Amin.
Ce ai pățit la mâini, Eminență?
Oh, Sfinte Părinte...
Frigul din Alaska, când spun predica în aer liber.
Nu ai încercat nici o cremă de piele?
Sunt alergic.
Și mai este și reumatismul.
Arată ca mâinile lui Cristos pe cruce.
Domnul să vă binecuvânteze, Sfinte Părinte.
Nici măcar un pahar nu mai pot ține.
Numele acelui om era Jack Walser,
era adminstratorul clădirii unde locuiam,
înnainte de a primi chemarea Domnului.
I-a împărțit pe chiriași în două categorii,
băștinașii și nomazii.
Familia mea aparținea nomazilor,
pentru că nu aveam destui bani ca să ne asigurăm stabilitatea
de care se bucurau băștinașii.
Într-o zi, Jack a sunat la ușa noastră la 10 dimineața,
sigur că voi fi la școală.
Dar în acea zi eram în pat, aveam febră.
Ușa de la camera mea era deschisă
și el era întins pe sofaua unde stătea tata
când asculta radioul.
A pătat-o cu hainele lui ude.
Și, ne-a zis că petrecerea s-a terminat pentru nomazi ca noi,
că proprietarul a decis să dubleze chiria.
Și o spunea ca și cum avea ceva bun,
ceva aromat în gură.
Mi-a făcut semn să mă apropii și mi-a spus,
pe un ton pe care nu-l mai auzisem în viața mea, a spus:
"În genunchi".
Și după aia...
a spus cea mai vulgară frază pe care am auzit-o în viața mea.
A spus:
"Sunt doar două motive pentru care o ființă ar îngenunchea."
Una este să te rogi, și alta să cunoști intim.
Aveam numai doișpe ani, Sfinte Părinte.
Aveam doar doișpe ani!
Trebuie să continui.
Povestea ta nu este terminată.
Ce... ce altceva mai vreți să știți?
Ce s-a întâmplat după?
Vreți să știți dacă eu, ca adult am devenit ca Jack Walser.
Desigur, e numai ce te interesează.
Ce-ți pasă de acel băiat de doișpe ani în genunchi,
în fața unui om cu hainele ude
într-o zi friguroasă de februarie în 1955!
Ne pasă Arhiepiscope, de toți copiii.
De toți.
Bine.
Să continuăm.
Da, Sfinte Părinte,
pentru tot restul vieții mele...
M-am purtat ca Jack Walser.
Poate fi destul?
Vino aici Arhiepiscope.
Am luat o decizie.
Te trimit înnapoi în America.
- Unde vrei să mergi? - La New York.
Vreau să mă duc acasă.
Bine.
Sfinte Părinte, compasiunea Voastră e infinită.
Infinită Vă este capacitatea de iertare.
Am doar o simplă cerere.
Orice, Sfinția Voastră.
Vreau să mă asigur că ești decis să mergi acasă.
Așa că vreau să pui degetul pe New York pe glob.
Kechikan, Alaska.
Cunosc locul.
Foarte drăguț.
Un oraș mic, 8000 de locuitori
e așa de frig, că-ți crapă degetele.
Dar după cum spunea laureatul Nobel, Brodsky:
"Frumusețea la temperaturi joase este frumusețe".
Arhiepiscop Kurtwell, boala ta te-a păcălit.
Circulă un zvon că voi părăsi Vaticanul.
Trebuie să admiți că zvonurile care circulă la Vatican
sunt aproape mereu adevărate.
Unde voi pleca?
Unde ai vrut întotdeauna să fii.
Cu copiii.
Ești o orfană.
Orfanii vor să stea cu copiii pentru totdeauna.
De unde știi că sunt o orfană?
Totdeauna am știut.
Cum de ai știut?
E dificil,
pentru un sfânt, să răspundă la toate întrebările umanității.
Îți pot spune Lenny din nou?
Doar dacă eu îți poot spune Ma.
Da, îmi poți spune Ma.
Unde voi merge?
În Africa, în locul Maicii Antonia.
Și acolo vei fii responsabilă cu celelalte 250 sate ale Bunătății.
Vreau să deschid altele doar pentru copii.
Ce părere ai?
Mi se pare că este o idee bună.
Până la urmă, toți trebuie să ne întoarcem de unde am pornit.
Și tu, când te vei întoarce de unde ai pornit?
De unde am pornit?
Ai pornit cu doi părinți hippy.
Am încetat să-mi mai caut părinții.
- Am încetat să-l mai caut pe Dumnezeu. - Nu mai spune asta.
Adevărul e că niciodată nu ai căutat.
Te-ai ascuns mereu.
- Când vrei să plec? - Mâine dimineață.
Înnainte de a pleca, dacă vrei,
îi poți spune la revedere Cardinalului Secretar de Stat.
Pe curând, sfinte.
Pe curând, Ma.
Sfinția Ta, nu vă simțiți bine?
Nu, nu. Doar o indispoziție trecătoare.
- Să chem medicul? - Nu, nu, nu e nimic serios.
A trecut.
Sunteți sigur că nu vreți să chem medicul?
Mi-e mult mai bine acum.
Crezi în Dumnezeu?
Eu... da, cred.
Eu nu.
Cei care cred în Dumnezeu nu cred în nimic.
Știai deja că mă îndrăgostisem de acea femeie, nu-i așa?
Sigur că știam.
Sunt o carte deschisă pentru tine.
Și iată-ne din nou în fața acelei întrebări vechi:
cine a spus că un om nu-l poate iubi pe dumnezeu și pe o femeie în același timp?
Asta-i rahat.
Un singur lucru nu am înțeles de la tine:
Ești suporterul lui Lazio ca tatăl tău,
sau ții cu Napoli ca mine.
Nu prea ești clar în chestia asta.
Ce?
Vrei să știi cum s-a terminat cu Tonino Pettola?
Păi, uite... Tonino Pettola... s-a întâmplat că...
Iisuse, ce chestie neobișnuită!
Eu nu am vrut, dar Papa...
Pur și simplu, Tonino Pe...
Oh Doamne, era să-ți mărturisesc!
Nu, prietene. Trebuie să mă ierți. Dar nu...
Nu pot spune nimănui ce s-a întâmplat cu Tonino Pettola.
Iartă-mă, dar nu-ți pot spune nici măcar ție, cel mai bun amic al meu.
Sunt unele secrete așa importante,
că numai o persoană ar trebui să le știe.
Nu te supăra pe mine. Te iubesc ca pe fiul nu l-am avut.
Dar nu-ți pot dezvălui ce s-a întâmplat cu Tonino Pettola.
Crăciun fericit, Girolamo.
Știi ceva? Ai avut dreptate.
Când un orfan se maturizează, ar putea descoperi un tânăr în sinele său.
Și atunci, va avea ceva de spus.
Și tu ai ceva de spus,
O știu, o simt, și o vei spune.
Sfinția Ta, o vei spune...
O vei spune.
O vei spune, o vei spune.
O vei spune, o vei spune, O vei spune, o vei spune,
O vei spune. O vei spune, o vei spune.
Ai o familie tare unită, Eminență, foarte afectuoasă.
A fost un ajun de Crăciun foarte drăguț.
Pot fi indiscret, Sfinția Ta?
Să vă spun ceva care vă privește personal?
- Poți. - Părinții v-au abandonat când erați un copil.
Nu e nimic ieșit din comun,
cineva se poate simți constrâns să abandoneze un copil
pentru tot felul de motive.
Nu e nici o dovadă care să sugereze că sunt morți.
Ați devenit unul dintre cei mai faimoși oameni de pe planetă,
dar ei nu comunică cu dumneavoastră.
"De ce?" M-am întrebat.
O conștiință vinovată, poate?
Dar perspectiva reunirii
trebuie să fie mai puternică decât orice sentiment de vină.
Și atunci, ce explicație ai găsit?
Una foarte simplă.
Erau hippy.
Putem presupune că au și azi aceleași opinii liberale
și progresive ca și atunci.
Și D-stră ați devenit campion mondial
al opiniilor care se opun lor.
Deci spui că motivul pentru care nu mă caută
este diferența de opinii politice?
Vreau să spun că cine a avut curajul de a abandona un copil,
poate avea și tăria de a-l renega.
Sfinte Părinte, avionul este pe pistă, ne așteaptă.
Când doriți, este totul pregătit.
Nu cred că mergem în Guatemala.
Oamenii miracolelor Juanei Binecuvântate, vor fi dezamăgiți.
Da, vor fi.
Dar cu timpul vor înțelege.
Tot ce am dorit când eram copil era să fiu Cardinal.
Dar D-stră, Sfinte Părinte,
ce vă doreați să fiți când erați copil?
Voiam să fiu copil.
Și acum, unde este Dumnezeu?
În Veneția.
În Veneția?
Și acolo, unde locuiește?
Asta-i ceva ce va trebui să aflu.
- Scuze, scuze. - Vă rog.
- Scuzați-mă, D-le. - Poftiți.
Mulțumesc. Mulțumesc. Scuzați-mă
Sfinte Părinte...
V-am adus ceva prostesc,
care nu are valoare,
dar l-am văzut și m-am gândit la D-stră.
Aici spune că poți vedea la mai bine de 100 de metri.
Sfinte Părinte, șeful restaurantului și restul personalului
se întreabă dacă ați dori să-i binecuvântați.
Sunt în spatele Vostru, așteptând.
Dacă vă întoarceți,
pentru ei ar fi ca un miracol.
Nu.
Aia ar fi o exhibiție.
Când au întrebat-o: "Cine e D-zeu?"
"Domnul e o linie care se deschide",
A răspuns Juana Binecuvântată,
avea doar paișpe ani,
și nimeni nu a înțeles ce încerca să spună.
Și apoi,
toți copiii i-au pus Juanei muribunde, zeci de întrebări:
Suntem morți sau vii?
Suntem obosiți sau viguroși?
Suntem sănătoși sau bolnavi?
Suntem buni sau răi?
Mai avem timp sau s-a sfârșit?
Suntem tineri sau bătrâni?
Suntem curați su murdari?
Suntem proști sau inteligenți?
Suntem adevărați sau falși?
Suntem bogați sau săraci?
Suntem regi sau slugi?
Suntem buni sau frumoși?
Suntem calzi sau reci?
Suntem fericiți sau orbi?
Suntem dezamăgiți sau bucuroși?
Suntem pierduți sau regăsiți?
Suntem bărbați sau femei?
"Nu contează", a răspuns Juana cea Binecuvântată
care era pe patul de moarte la doar 18 ani.
Și a mai adăugat,
în pragul morții, cu lacrimi în ochi:
"Dumnezeu nu lasă să fie văzut."
Dumnezeu nu strigă.
Dumnezeu nu șoptește.
Dumnezeu nu scrie.
Dumnezeu nu aude.
Dumnezeu nu stă la taclale.
"Dumnezue nu ne alină."
Și toți copiii au întrebat:
"Ce este Dumnezeu?"
Și Juana a răspuns:
"Dumnezeu zâmbește".
Și numai atunci toți au înțeles.
Și acum, vă implor pe toți, zâmbiți.
Zâmbiți.
Chiar așa, zâmbiți.
Nu-i nimic, nu-i nimic!
Într-o zi voi muri...
Și în sfârșit voi...
putea să vă îmbrățișez pe toți.
Unul câte unul.
Da.
O voi face.
Am credința că o voi face.
Cheamă doctorul.
Resincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro