Тази история е вдъхновена от реални събития.
Филм на Даниъл Лий
През 2015 г. американска археологична компания
купи военен ръкопис от династия Хан (-206 - 220 г.),
който свидетелства, че римски войници са посетили Китай преди 2000 години,
където издигнали древния град Регум.
Археологичните среди обявиха ръкописа за фалшив,
но компанията реши да проучи сведенията.
В главните роли: Джаки Чан
Джон Кюсак, Пън Лин, Мика Уан
Си-уон Чой
Ян Сяо, Тайли Уан Сами Хун, Стийв Ю, Лори Пестер
Специално участие на Ванес У и Карина Лам
Джеймс обеща да пуснат акциите на борсата, веднага щом открием Регум.
Така ще можем да копаем, където поискаме.
Познаваме хрониките за създаването на Защитния отряд от генерал Хуо.
Но каква е връзката му с Регум? И защо градът носи това име?
Точно това проучваме.
Крисчън, идва поредно разклонение. Накъде да поемем?
Да се разделим на три групи и да поддържаме връзка.
Оглеждайте внимателно.
Участват още: Уилиям Фън
Шарни Винсън
Ейдриън Броуди
Значи съществува. Истина е.
Регум?!
Да.
Започваме виртуална проекция. - Добре.
Готови ли сме? - Да.
Музиката задължително. - Чакай, чакай.
Знам. Чайковски. - Не, обстановката изисква Моцарт.
Адажио. - Добре, Моцарт. Чудесно.
Добре. Промених си решението. Опера. - Ама че си колеблива.
О, мой ти скъ-пи тат-ко,... (Ария "О, мой скъпи татко")
...любя го аз безкрай-но! (оп. Джани Скики, Пучини)
Ще и-да в Пор-та Ро-са-...
пръстен да ку-пя тай-но!
Симулация Предварителен поглед
Това трябва да е той. - Проекция.
ДРАКОНОВО ОСТРИЕ (2015)
48 г. пр. Хр., Пътят на коприната, западни граници на Китай.
36 народа воюват помежду си, в борба за оцеляване.
Залегнете. Залегни.
Кои са тези народи? - Не знам.
Защитници на Пътя на коприната
Бързо.
Белите са хотанците. - Значи този е Алисиджян.
Точно така. Черните са хунну. Предвожда ги Та Ши.
Но хунну обикновено стоят по на юг. Защо са дошли да се бият на север?
Югът преживя жестока суша. Идват да плячкосват територии.
Добре. Знаете плана. Хайде, бързо.
Питам ви за последен път!
Ще върнете ли храните и стоките, които заграбихте от нас?
Ако хотанците не се покорят, ще решим въпроса по законите на Копринения път!
Бог да определи кой прав!
Бързо!
Изгубихте. Отстъпете! - Вие сте диваци!
Защитниците на коприната?!
Прекратете боя, братя! Прекратете! - Пребори я!
Ние ще ви помогнем да се разберете! Братко, прекрати боя! Моля всички ви!
Братя хунну, дошъл съм с намерения за мир.
Защитнико, защо се намесвате? - Защитният отряд се е заклел
да превръща враговете в приятели и винаги да носи мир на народите.
Наш дълг е да осигурим това, от което се нуждаят приятелите ни край пътя.
Един закон има на пътя - оцелява най-пригоденият.
С това жалко отрядче ли смяташ да умиротвориш 36 племена?
Освен това той вече изгуби. И ме нарече дивак.
Моме, успехът не зависи от числеността, а от решителността.
Пусни го. Пусни го!
Братя хунну,...
Моме,...
Моме, не беше нарочно.
Вади меча. Ще бъде по закона.
Защитниците спазват нашия закон. Не се бием.
Нападай! - Няма.
Девойко!
Господарке Хладна Луна, не исках да отмятам булото ви.
Вие неволно го свалихте. - Знам. Беше съдба.
Всъщност дойдох тук, за да... - Пий.
Готова съм.
Просто исках да ви върна булото. Нищо не съм видял.
Няма нищо между нас.
Престанете! Отдавна не сме били у дома.
Деца, я погледнете. Кой е дошъл?
Чичо, чичо... - Елате сега.
Седнете спокойно. Има достатъчно за всички.
"Господарю, стоките на границата поскъпнаха.
Надявам се префектурата да повиши заплащането на другарите ни,
като добави всеки месец по 20 медни монети."
Нека са 40.
Напоследък все заделям парите за ранените си другари.
Знам. Грижи се добре за отряда си. Ние ще се справим.
А аз знам, че ти се присмиват,
че се омъжи за хунну... - Пак започваш.
Харесах те, защото си приличаме. Ние изповядваме расово равенство,
а ти умиротворяваш народите край пътя
и проповядваш мир на децата от различните племена в училище.
Успехът ни е гарантиран.
Командире. Отрядът е в опасност. - Ин По.
Днес близо до границата войници от армията на коменданта
открили избит конвой, край който лежали 4 сандъка със златни монети.
А вътре - митнически пропуск. - С чий печат?
На Защитния отряд.
Командире!
Началник, в какво сме обвинени? Защо сте ги оковали?
Кой ви даде право да оковавате Защитния отряд?
Защитният отряд е подчинен на коменданта на префектурата.
Спрете! - Спрете!
Те нямат нищо общо с това. Ще дойда с вас.
Комендантът нареди... да арестувам Хуо Ан и Защитния отряд
за контрабанда на злато и да ги пратя заран до Портата на дивите гъски,
за да помогнат в преустройството на укреплението.
Хитро замислено. Пращат ни на границата,
като ни обвиняват, че сме прехвърляли жълтици.
Да разследваме сами! - Как ще стане? Погледни!
Станахме окаяни заточеници. Край Портата на дивите гъски
пращат осъдените доживот. Няма връщане от там.
Изпълнявахме съвестно дълга, а ето какво ни застигна!
Не питай какво ще спечелиш, а с какво още да допринесеш.
Но това е подло и несправедливо дело! - И как искаш да постъпим? Няма как.
Чуйте, братя, знам, че се чувствате предадени,
но аз вярвам, че има справедливост.
Забравихте ли, че генерал Хуо ни измъкна от Портата на дивите гъски?
Ще използваме случая да се върнем и да изразим почит.
А контрабандата на злато е мъгляво дело.
Щом Ин По събере доказателства, ще реша как да постъпя.
По-живо! Хайде! Хайде! Насам! Влизай! Върви!
Върви! А ти не изоставай! - Минавай, следващият!
Раз, два! Раз, два!
Раз, два!
Гробница на генерал Хуо Цюбин от династия Хан (140-117 г. пр. Хр.).
Избийте ги! - Братко! Братко!
Сестрице!
Генерале! - Назад!
Притежаваш решимост да убиваш, но дали си готов
да помогнеш на онези, които наистина се нуждаят от спасение?
Раз! Раз! - По-живо!
По-високо! По-високо! - По-високо! По-високо!
Бързо! Помогнете!
Ама че глупак!
Командире, добре ли сте? - Добре съм.
Помогнете им! - Помогнете! Помагай, помагай!
Те са виновни! Пребийте ги! - Спрете!
Насам! Идвайте! Сбиха се!
Какво правиш?
Прекрати боя!
Прекратете боя!
Ей, ти кой си? - Защитният отряд.
Пази се!
Прекратете боя!
Прекрати боя!
Спрете! Веднага! - Прекратете боя!
Връщай се на работа! - Укроти се веднага! На работа!
Връщай се на работа! - Спрете веднага! Върви!
На работа! - Защитният отряд, бързо при мен!
На работа!
Какво като сте Защитният отряд? Това е Портата на дивите гъски!
Аз командвам тук! - Наричайте го Гъши командир.
Ти ли си Хуо Ан?
Чух, че те бива с меча.
Но пред мен ще се огънеш.
Хуо Ан, ти смяташ, че си майстор в бойните изкуства,
но мога да те поваля с 10 движения. - То и 5 са достатъчни.
Ще дръзнеш ли? Дръзваш ли? Хайде!
Хайде. Опитай.
Ти полудя ли? Не знаеш ли защо ги пратиха?
По заповед на коменданта, трябва за 2 години да преустроим града.
Така че, загубеняци, искам да се разтичате веднага...
Върни се! Не съм приключил с вас!
Легион! Спри!
Преценката ви, трибуне?
Каква е числеността ни? - Около 800 души.
Общо 3000 лъка и арбалета.
Конете са жадни и изтощени. - Да.
За да успеем, трябва да атакуваме веднага.
Луций,... Луций,...
Да, тук съм.
Фалко каза, че ще атакувате града. - Да.
Но командирът им е неспособен и не е много умен,
така че няма да отнеме време. Отпийте.
Ще чакам да се върнете с добри вести.
Достигнахме нов град, където да отпочинем.
Нашественици.
Хуо Ан, виждал ли си ги?
Не атакувай, преди да разберем дали са врагове.
Атакувай, преди да наближат. Чухте ли, братя?
Да! - Стреляй!
Не!
Назад!
Жалки страхливци. Братя, да излезем и да ги избием до крак!
Не го прави. Тяхното е тактика. Искат да отвориш портата.
По-добре от мен ли владееш военното изкуство? Атака!
Атака!
Проклятие!
Не ставай! - Не ставай! Не ставай!
Мъжете са недостатъчно. - Сега кой командва?
Май аз... - Никой! Значи аз.
Ако искате да оцелеете, ме слушайте.
Насам.
Превземете го!
Барабани!
Спри!
Уплашиха се! Отвръщаме!
Аз съм военен трибун Луций, легион Черен орел, Римска република.
Хуо Ан. Генерале, може ли без бой?
Върнете моите хора. Вървете си. - Не. Ще влезем там.
Не.
Днес трибун Луций се бие като истински полубог.
Мисля, че няма жив човек, който да е равен на могъщия ни пълководец.
Славно! Браво! - Хуо Ан, ще се справиш!
Погледни! - Пясъчна буря!
Пясъчна буря!
- Командире, какво да правим?
А ти какво предлагаш? - Приближава пясъчна буря!
Военни трибуне!
Изслушай ме! Спри!
Какво? - Спри! Чуй ме!
Задава се пясъчна буря. Прекрати боя.
Хвърли оръжието. Ще ви пусна вътре.
Иначе ще ни погребе заедно. И момчето също.
Нуждаем се от храна и вода за войската, лекарства за детето...
а аз търся спокойствие за размисъл.
Луций! Луций? - Тук съм.
Спечели ли боя с китайския воин?
Той спечели.
Да, знаех си, че ще спечелиш, защото каза,
че китайският командир е скапан и изглежда като глупак.
Хуо Ан, този път ти правя услуга. Сега превеждай.
Утре... - Утре...
...марш!
Вчера. - Фчиръ!
Тиберий
Бягай! Бягай!
По същото време в Римската република тече гражданската война на Цезар.
Пиеш ли? - Разбира се.
Срещал ли си войник, който не пие?
Силно е.
Да. Чудесно е.
Къде ще отидеш утре?
Този въпрос ме мъчи постоянно.
В Рим ни учат да се подчиняваме и да служим още от детството.
И когато най-сетне можеш сам да избереш пътя си,
осъзнаваш, че няма къде да отидеш.
И китайските войници ли се чувстват така?
Не. Ние различни. - Защо?
Ти обучен убива хора. Ние обучен спасява хора.
Аз правя мир на Пътя на коприната.
Мирът е илюзия. В нашия свят мъртвият е с по-добра участ от живия.
Просто да го погледна. Не съм виждал китайски меч.
Тежък е. Как е "отмъщение" на мандарин?
Какво? - Ако наранят теб или роднините ти
и убиеш злосторниците - отмъщение. Отмъщението е...
Отмъщение. Бао чоу. - Бао чоу.
Защо търсиш бао чоу? - Не е твоя работа.
Всяка случка на Пътя на коприната е моя работа.
Бао чоу увеличава омразата. Днес се срещнахме и сме "приятел".
Искам да ти помогна.
Утре заминаваме и може да не те видя повече.
Днес създаваш приятел, утре губиш приятел.
Струва ли си?
Хуо Ан! Този път загазихме.
Дойде заповед от коменданта. Иска да възстановим портата за 15 дни.
Иначе ще обезглави всички ни. Но дори всеки да впрегне усърдно сили
и да работи бързо, пак ще ни трябва половин година.
Близък ли си с 36-е племена? Уговори ги да помогнат.
Този винаги е неспокоен.
Можем да преустроим стената за 15 дни. - Каза, че ще се справят за 15 дни.
Дори събирането на камъните иска повече време,
камо ли преместването им. - Има много... големи камък...
трудни за вдигане... до горе. - Край стените има много чакъл.
Какво? - Малки камъни. Чакъл.
Разбра ли?
Каза, че край града има множество малки камъни.
Как ще издигнеш град с камичета? Хуо Ан, слушай ме.
Ще сгрешим, ако им се доверим.
Доверява ти се. - Благодаря.
В замяна искам само едно.
Дай ми хора, които да преведат мои пратеници до Партското царство.
Сега погледнете картата. Ние се намираме тук.
Партското царство е тук.
Ама какво правите? Не, недей, леко, леко, внимавай!
По-внимателно! Какво правите?
XXIV
15 дни. Възможно ли е?
Хора! Спрете! - Чакай, спри, спри.
Така, бутай. - Бутай!
Така е по-лесно.
По-спокойно! Един по един! Щом вземете, се дръпнете!
Вървим по график.
Не си ли ял днес? - Шишко, не стой на пътя ми!
Тегли! Тегли!
По-ниско! Още! Готово!
Разкажи ми за този град. - От това място тук
се вижда прочутия Път на коприната.
Тази важна търговска и културна артерия,
която свързва Запада с великите източни царства.
Когато Слънцето залязва, тази част от Пътя на коприната
и градските стени се затоплят много. - Искам да докосна стената на града.
Виждам го. Виждам всичко.
Виждам порта на наш град.
И мястото, където ме учеше да се бия с меч.
И чувам как мама свири на лира, докато ме обучаваше.
Липсва ли ти?
Хайде!
Отиваме. - Да, хайде на упражнения.
Какво? Гледате упражненията на защитниците, а моите пропускате!
Насам!
На позиция!
Залагам, че римляните ще победят. - Аз пък залагам на защитниците.
Ако спечелиш, ми взимаш алкохола. - Залагам на защитниците.
Давай!
Внимавай. Да няма пострадали. - Знам.
Отлично.
Дръпни се! Да си вземем пиячката!
Дръпни се, сляп ли си?
Този римлянин се бие добре.
Благодаря за двубоя.
Добър бой спретнахме.
Добре. Провери отново.
Човекът се изтощи! - Елате, помогнете!
Елате да го вдигнем!
Добре ли си? - Добре съм. Продължаваме.
Добре съм.
Аз, генерал Хуо се заклевам
да видя знамената на 36-е племена как се веят заедно
на Портата на дивите гъски.
Братя от Пътя на коприната, да изпишем и ушием собствен флаг.
Добре!
Какво рисуваш?
Отлично, млади господарю.
Йероглифът за "школа"?
Служех на консул Марк Лициний Крас Дивес (115-53).
Той придвижи армията си към Партското царство
и сключи съюз с царицата им, която е сестра на съпругата на Крас.
Тиберий, най-големият син на Крас, е зъл и подъл човек.
Консулът смяташе да определи за свой наследник и приемник
най-малкия си син Публий и ми повери неговия живот.
Но зрението на момчето се влоши.
Партската царица ,Лаодика милостиво изпрати лек за очите му,
но Тиберий го смеси с отрова,
ослепи брат си, за да не стане консул и уби баща си.
Нямах избор, освен да отведа войниците си и детето
и да се превърна в беглец, но стигнах до Портата на дивите гъски.
Сега съм човек без родина, набелязан за убиване.
Пратениците до Партското царство трябва да потвърдят мирния договор
и да съобщят за злите намерения на Тиберий.
Аз съм сирак от племето хунну. Врагове убиха родителите ми.
Аз и сестра ми бягахме, но тя плачеше.
С две ръце запуших устата й.
Тя умря.
Генерал Хуо спаси живота ми. И каза: "Войната руши семейството.
Само мирът ще съхрани Пътя на коприната".
Сходни съдби.
Трибуне!
Децимий се завърна.
Мисля, че Тиберий е научил за нас.
Луций?
Мама казва, че колкото и да е красив залезът,
винаги го следва мрак.
Знам, че моят залез скоро ще помръкне,
но не се тревожи за мен. И без това съм сляп.
Колкото до брат ми, остави ме да го разреша сам.
Много си смел.
Ще ги пресрещнем. - Да, наш трибуне!
Луций, недей. - Хуо Ан,...
ако се присъедините, ще ви изколят. Градът, който създадохме е илюзия,
която живя 15 дни. Изпълних дълга си към теб.
Помисли, ако Тиберий иска теб, защо води стотици хиляди войници?
Може да овладее целия Път на коприната и да превземе Китай.
Мисля, че Тиберий е в заговор с коменданта.
Наш дълг е да защитим Пътя на коприната.
Ще заема войници от приятеля си Ин По и се надявам да ги спрем.
Командир Хуо.
Фалко. - Млади господарю.
От името на Римската република ви издигам
в първи центурион на легиона.
Огромна чест.
Агрипа, искаш нещо да ми кажеш ли?
Може би твърде се отдалечихме. - От Рим ли?
От всичко, в което винаги съм те обучавал.
Ти ме учеше, че пътят до великата власт е предопределен.
Но не и да убиваш баща си.
Това беше съдба.
Сънувах го като млад.
Споделих съня с баща си преди да отнема сетния му дъх.
Генерал Луций!
Генерал Луций, подкреплението ни пристигна!
Генерал Луций! - Генерал Луций!
Къде е Хуо Ан? - Луций!
Трибуне!
Искам ги живи! - Слушаме!
Луций, спри!
Луций! Луций!
Луций, не се тревожи за мен. Бягай! Моля те, бягай!
Луций!
Бягай! Заповядвам ти да бягаш!
Бягай! Моля те, бягай!
В какво сме обвинени? - Семейството на предателя Хуо Ан
ще бъде избито. Върви! - Защо удряте деца?
Млъкни! Върви! - Пуснете ме!
Върви!
Да бягаме!
Не ме предизвиквайте.
Децата! Влизайте! - Деца, бягайте вътре!
Бату, прибери се! По-бързо! - Мамо, какво става?
Влизай!
Девойко, благодаря ви. Как се зовете? - Зоват ме Луна. Съпруга на Хуо Ан.
Не е вярно. Залегни! - Залегни!
Слез долу, не мърдай! - Слез!
Хей, отведи децата горе! - Не се бойте! Бягайте горе!
Бързо тичай нагоре! - Бързо!
Пускай ги по платното!
Бързо, бързо!
Хайде. Не се бой! - Книгата! Книгата ми!
Книгите! Пуснете книгите ми! (уйг.) - Ела! Хайде, бързо!
Хванете заедно! Хванете го! - Опъвай!
Бързо, бягайте! Бягай веднага! - Чакай! Добре.
Деца, бързо бягайте! - Бягайте!
Не оттам! Оттук! Бързо!
След тях! - Дръжте ги!
След него!
Бързо! Бързо, бързо! - Да. Тичайте!
Давай!
Първо изведи децата. - Добре.
Слушайте учителката! - Да, да, знам.
Слънце, благодаря ти. - Дойдох за сестра си. Бягай!
Книгите ми! Книгите ми! - Пази се!
Сюцин!
Учителко! - Алиджян, не се бой.
Учителко! Учителко! - Бързо, бягай!
Бягай!
Почивай в мир.
Слънце, елате оттук! - Вървете!
Слънце!
Бягайте! Бягайте!
Обещай ми,...
че ще се грижиш за нашите деца, че ще се грижиш за себе си.
Не беше лесно да сме заедно.
А разделени - също няма да е.
Добре дошъл у дома. Радвам се, че пак "висиш" край мен.
Всички в Рим, включително баща ми,
те смятаха за най-добрия воин на Републиката.
Не. Не. По-скоро те възприемам като пешка.
Замисли се, Луций. Ако нарочно не ти бях позволил да избягаш,...
умишлено,...
мислиш, че щяхте да стигнете толкова далеч с Публий?
Кой ще ме обвини, че те преследвам? Искам да кажа,...
благодаря, за чудесния претекст да докарам армията тук.
Вече уговорих това с подчинения на Хуо - Ин По.
Ин По ми даде митническия пропуск и печата на командира.
И щом легионите се установят край границите,
целият участък от Пътя на коприната ще стане част от Римската република.
В замяна на което, трябва да му дам само една незначителна титла.
Комендант на префектурата.
Хвърляш кокал и кучето се появява. Чудесна сделка.
Пожали детето. Той вече не заплашва амбициите ти.
Прояви великодушие.
Ще ти призная,...
че никой не изживя болката по-силно от мен,
когато се наложи да ослепя брат си. - Умолявам те. Пощади го.
Не е престъпил закона. - Разбира се, че го престъпи!
Престъплението му, престъплението му е,...
че зае моето място в сърцето ти.
Никога повече няма да нараниш моя млад господар!
Фалко ще ви отведе у дома. Не се бойте. Всичко е наред.
След като брат ми е мъртъв,
вече няма причина за вражда между мен и теб.
Ще ти споделя тайна. Напоследък,...
когато погледна отражението си,
...виждам теб.
Така е. Наистина е отегчително,
когато всичко е предсказуемо.
Командире, паднахме в капана на Ин По.
Съжалявам.
Казвай. - Командире,...
преди да се върнеш тази заран, се случи нещо.
Нашият велик трибун Тиберий предприе действия
за обединение на Пътя на коприната.
Помолих го да се съгласи.
Той отказа.
Всички 36 народа се съгласиха и останахте само вие.
От вас искаме само едно.
Какво поискаха от вас?
Поискаха...
...да им предадем командира.
Какво каза?
Хуо Ан, от началото това не е наша работа. Защо да се замесваме?
Командир Хуо, не сме като вас. Как очаквате да защитим региона,
щом сами не можем да се защитим? - Римляните са прави.
Всички имаме семейства. Най-добре да вземем златото и да се разотиваме.
Хуо Ан, ако не се съгласиш, всички ще умрем заради теб!
Цял живот сме роби! Този път имаме право
сами да определим пътя си!
Приеми предложението! - Съгласи се! Приеми!
Хуо Ан, нима си струва за тези хора? Да тръгваме.
В този миг съм им по-необходим отвсякога.
Няма да си тръгна.
И ще останеш?
Благодаря ти за добрините към мен, но ако ме харесваш,
трябва да ме опознаеш.
Като малки, трябваше да бягаме със сестра ми от нападение по Пътя.
В желанието си да я спася,...
неволно я убих.
И оттогава се питам: "Защо тя? Защо аз?"
Веднъж генерал Хуо Цюбин каза, че не можем да променим миналото,
но бъдещето зависи изцяло от нас.
И че всеки бива сполетян от нещастие,
но трябва да сдържи болката и да я превърне в мотивация.
Който само оплаква миналото е страхливец,
а който може да промени бъдещето е истински герой.
Той не се страхува да умре. Въпреки всичко, трябва да призная,
че Защитният отряд не може да промени съдбата на Пътя на коприната.
И все пак съм дълбоко благодарен за усилията на всички вас
за реконструкцията на този град. Заедно доказахме,
че народите могат да работят в хармония помежду си.
И в този ценен миг сякаш сътворявахме рожба на надеждата,
но нейният живот... се оказа много кратък
и не доживях да видя израстването й.
Братя мои от Пътя на коприната, аз вече вложих всичко от себе си.
Истината рядко удовлетворява хората,
но ако животът ми ще удовлетвори всички ви,
ще умра без съжаление.
Но имам една последна молба.
Издигнете общия флаг, който съшихме заедно.
Издигнете го заради мен,
за да видя за последен път нашата рожба.
Хуо Ан ще ви е вечно задължен.
Обещавам да ви се отплатя в следващия живот.
Аз съм героят Могъщ плъх.
Какво ще купя с тези монети, ковчег ли?
Ще се бия с всеки, който нахлуе през Портата на дивите гъски!
До последен дъх! До последен дъх! - До последен дъх!
Тиберий със 100 000 лагерува в Лулан/Лоп Нур.
Мой приятел ги снабдява с храна. Видял е силно охранявана клетка.
Никой не може да го доближи.
Луций.
Хуо Ан. Всичко свърши. - Хуо Ан.
Не знам защо, но винаги съм харесвал онези, които ме мразят,
защото взаимната омраза разкрива истинската ни същност.
Виждаш ли как хората стават много по-практични,
когато наближи краят им. А сега, Хуо, Ан,...
закълни се във вярност към мен и ще те оставя да живееш.
Как може да си толкова сляп и да претендираш, че говориш истина?
Аз, Хуо Ан опазих Пътя на коприната!
Аз трябва да съм комендант! - Какво правиш? Стой тук!
Защо даваш този пост на Ин По?
Мислиш ли, че ще ти предаде границата, само за да стане комендант?
Искаш да кажеш, че Ин По е слабо място?
Трибуне, скоро ще пристигне Ин По.
Каква войска води със себе си? - Поне 10 000 души.
А оръжията? - Всички тежко въоръжени.
Командире, печатът.
Ма Чуан.
Командирът не те ли съмнява?
Готови.
Видя ли ключовете вдясно? - Да, сега ще ги взема!
Я влизай там! Влизай! - Ще ви кажа кога е отключено!
Не се бой, ще им помогна!
Злато. Дай ни. Вървим си.
Защо не държите на думата си? - Върви!
Ключовете са у мен. - Но си вътре, как ще им помогнеш?
И сега? - Първо ги отключи.
Генерал Тиберий. - Ин По.
Изпълних всичките ви заръки
и ако ми връчите печата на коменданта на префектурата,
в замяна ще ви предам печата на граничния командир.
Познаваш ли добре Хуо Ан?
Разбрано? Всички ли разбрахте?
Сега.
Спрете! - Давай!
Хуо Ан! Хвърли ключовете! - Хвърли ключовете!
Дръжте!
Идват, по-бързо!
Пазете се! - Назад! На земята!
Хайде! Избийте ги!
Стрелци.
Защо стреляхте? - Извади мечове!
Да, трибуне! Сигнал за атака!
Избийте ги!
Няма причина да започваме бой. - Убий го
и комендатският пост ще е твой.
Ма Чуан.
Добро хвърляне.
Генерале, клетката е разбита. - Хуо Ан.
Ами пратете им повече хора.
Отворете портата!
Хуо Ан,... ти ли си? - Да.
Хуо Ан,...
Хуо Ан,... ти си.
Нямаш работа във враждите между римските родове.
Конфликтът не те касае.
Това е мой дълг!
Чуй ме! Хуо Ан!
Изслушай ме, чуй ме.
Издигнахме град,... в който няма...
страх, подтисничество, унижение...
Когато изравнят този град,...
...го възстанови.
Който споделя неговата идея, е мой приятел завинаги.
Хуо Ан! Хуо Ан...
Първи центурионе! Предавам командването на вас!
Върви! Без теб, те ще загинат тук!
Върви! Веднага!
Хуо Ан.
Отведи ме у дома.
Ние... Ние ще се срещнем отново.
Идват! - Пригответе се!
Стрелци!
Командире! Назад! - Хайде, бързо, отстъпете, назад!
Назад! - Хайде, хайде!
Камъни! - Камъни! Грабвайте камъни!
Бързо назад! - Напред!
Тръгвай!
Бягай!
Бягай! Върви! - Изчезвай!
Войници, да тръгваме! - По-живо! Давай!
Идват още! Формация! - Във формация!
Надясно! Дръж строя!
Центурия, стой! Статий, всички сме римляни! Предай се!
Истинският римлянин никога не се предава!
На бой!
Формирай редици! - Формирай редици!
Плъзгаме камък с щитове! - Да!
Плъзнете камъка! - Плъзнете камъка!
Бутай!
След мен! Бързо, бързо! - Давайте!
На възвишението. Към хълма! - На възвишението.
Трибуне! Хуо Ан!
Гръмовержецо, като скакалци са! В капан сме!
Е, братя, ще умрем заедно! - Заедно ще мрем!
Заедно! - Заедно!
Атака!
Братя мои, напред!
Атака!
Луна, отведи Хуо Ан.
Разгърни!
Напред!
Затворете очи! - Затворете очи!
Избийте ги!
Преборете ги!
Пази тила!
Слизайте! Слизайте! - Слизайте!
По-живо! По-живо! Какво правиш тук? Изчезвай!
Бързо бягай! - Искам да умра с теб.
В бой!
Командире!
Братко Слънце,...
Идва една от страховите сили за времето си.
Отлични стрелци на коне. Побеждавали са римляните.
Парти!
Обяви отбой!
Лаодика Комагенска, гръко-арменка, жена на цар Ород II (57-38).
Тиберий - престъпникът, който уби Крас и ослепи Публий
стои тук пред вас!
Това е оскърбление! Заговор!
С консул Крас подписахме договор като гаранция за живота на брат ти,
защото баща ти знаеше за твоя зъл план.
Затова ще те попитам от името на твоя баща и брат,
какво си мислеше, когато отне живота им?
Никога не е късно да се разкаеш.
Предай ми меча си.
Истинският герой носи отговорността до самия край.
Така да е. Аз го извърших.
Време е да го разрешим.
Вероятно единственият ми грешен ход в играта
беше, че те гледах отвисоко.
Не. Ти гледаш отвисоко човека.
Защо така копнееш за края?
Не е заради мен, а заради моя приятел... Луций.
Какъв добър приятел си.
Но това е римско дело!
Нямаш право да ме предизвикваш на двубой!
Господарят Публий титулува Хуо Ан като римски войник!
Трибун Луций му повери командването на легиона ни!
Вече е един от нас!
Да го разрешим... само двамата.
Тогава знай, че ще ти осигурим прилично погребение.
Хуо Ан!
Хайде!
Носиш лента на мъртвец.
Бих казал, че е лоша поличба.
Бог ще възнагради всички ни! Хуо Ан!
Зрелището приключи!
Не се тревожи. Скоро ще бъдеш при него.
Хуо Ан!
Властта възгордява и разкрива недостатъците ни.
Истинският герой... носи отговорността...
...до самия край.
...чак до сетен час,
скъпа родина на предци безчет,
славата ти да ечи- на-вред!
Най-красив е тво-ят лик,
дом на смелия- войник.
Вечен ще пребъ-деш, Рим!
Мощни вражи флот неиз-бро-им...
...лишно плаши на-ший дух...
...не-по-кла-тим.
В знак на признателност за храбростта на римските войници,
Император Юан (75-33) им разрешил да построят град на Пътя на коприната.
Тъй като Публий бил консул, градът бил наречен Регум,
като символ за благородно величие. На китайски - Ли Ган.
На Хуо Ан и оцелелите жителите на Портата на дивите гъски
било разрешено да формират армия за защита на Западните региони.
Войници, за почест!
Превърни враговете в приятели
Бойната тръба- реве,
легионите- зове!
Над отечество-то нек...
да се носи пак побе-ден ек!
Над отечество-то нек...
наш триумф звучи- навек
и със радост в до-блестта
да прославим Рим над веч-но-стта!
Първи центурионе.
Днес създаваш приятел, утре губиш приятел.
Струва ли си?
Благодаря.
Радвам се, че заедно изживяхме това.
Е, поне изпитахме удовлетворение.
Крисчън, не открих никакъв древен град.
Вие попаднахте ли на нещо?
Ние... - Не, ние също не открихме нищо.
Казах ви, че ръкописът е измислица.
Не. Той е пленителна приказка.
Победа за мира и хармонията срещу алчността и амбицията.
Това място остава наша тайна. - Какво ще кажеш...
да го оставим да свети още 2000 години?
"Героите на пустинята", пълен неримуван превод
Режисьор и сценарист: Даниъл Лий /Погледни завихрената битка в снега./
Бойна хореография: Джаки Чан /Кой би удържал центъра сам в боя?/
Жребците и златните пики постигат славата на Слънцето,
Оператор: Тони Чъун /но докъде ще стигнем по този път?/
Музика Хенри Лай
Сипи още вино за смелост
в този объркан свят от конфликти,
но независимо от трудните препятствия,
се кълна да превърна хаоса в мир.
Нека пясъчните бури прогонят тъгите далеч
и слегналият се пясък повече да не се скита.
Пием сега за нашата страна,
тост, който вдигаме, където и да сме.
Да превърнем враговете си в приятели,
няма нужда от оръжия.
Независимо колко е дълъг пътят,
непоколебимите ни сърца ще ни отведат у дома.
Да превърнем враговете си в приятели,
няма нужда от оръжия.
Ще вървим ръка за ръка
и нека всички войни се прекратят завинаги.
Превод Nikter