Annie? Max?
Dylan?
Är ni där inne?
Hör ni mig?
Det lockar bara hit fler.
Så länge som de inte är som de, så klarar vi det.
Vi måste nå propellrarna och retirera fort.
Jag distraherar dem.
- Charlie! - Jag klarar det.
Hallå! Den här vägen!
Victor, hör du mig?
Victor, säg att du är oskadd.
- Morgan? - Hallå! Den här vägen!
- Charlie? Är du oskadd? - Ja. Victor med.
Jag hörde skott.
Ni har väl inte dödat några med brännskador?
Nej, men vi njuter av en promenad med dem.
Håll er så långt borta från dem som möjligt.
De som har blivit exponerade av dem är ingen vacker syn.
Alicia är ute och letar efter Max och Annie.
Är ni vid ballongen? Jag är på väg dit.
Nej! Propellrarna klarade landningen.
Vi behöver bara en transport, markgående helst.
Jag löser det.
Vänta, Morgan.
- Vi är på väg. - June?
Nej, vi får inte riskera fler.
Jag får inte tag i John.
Jag vet inte var han är. Strand och Charlie kan vi hjälpa.
Vill ni hjälpa? Laga planet.
Grace, hör du mig?
Vi behöver din hjälp.
Vad står på?
Några av mina... De störtade på andra sidan avspärrningen.
- Störtade? Är de oskadda? - Ja.
Jag behöver ditt fordon för att kunna göra klart flygplanet.
- Var är du? - Jag passerade vägspärren precis.
Är du innanför? Snälla, Morgan! Du har ingen skyddsdräkt.
Du kan inte bli sanerad. Om du kommer närmare...
Vi har det vi behöver till planet.
Vi behöver bara ta oss tillbaka.
Jag vill hjälpa er.
Men jag kan inte åka härifrån förrän generatorn är inkopplad,
annars får ni mycket mindre tid på er att göra klart planet.
Det ligger hus några kilometer öster om dig.
De som jobbade här bodde där.
Där är säkert något du kan ta.
Tack.
Dylan.
Du går åt fel håll.
Kom.
Nu!
Olly olly oxen free.
- Jag vill bara hjälpa er. - Men vi vill ju inte ha hjälp.
Du borde inte ha kommit hit.
Vad är det här för något?
Det är... mitt förflutna.
Varför har du då det nu?
Det ger mig en dag till.
Ni börjar få ont om tid, Annie. Det börjar vi alla.
Ni är inte säkra här.
- Vi klarade den första. - Den här kan bli annorlunda.
Vinden kommer att blåsa upp och runt jorden, all strålning...
Kan du inte bara lämna oss i fred?
Låta oss bestämma vad vi vill göra?
Jag kan inte ge mig av
om jag inte har gjort allt för att rädda er.
Ni kommer att dö, Annie.
Eller...
...så överlever du...
...och dödar alla genom att stanna här.
Jag vet att vår plan att flyga härifrån...
...låter galen.
Men det gör även planen att stanna kvar när du vet hur illa det kan bli.
Det handlar inte om oss.
Det handlar om dig.
Du störtade planet när du skulle ta er hit.
Din vän dog nästan för att ni skulle till långtradarcaféet
på grund av nån som inte ens var där.
Vi placerade en skog full av morrare mellan oss och er,
ändå ger du inte upp.
Varför? Säg inte att det är för att du vill hjälpa oss.
Det är något annat.
Nå, vad är det?
Jag måste gottgöra det jag har gjort.
- Skadade du människor? - Ja.
- Dödade du människor? - Ja.
Men jag har rätt.
Människor, platser. Man kan inte hålla fast vid det.
Jag vill inte att du ska behöva gå igenom det jag har gått igenom.
- Du måste kunna släppa taget. - Nej!
Vi går ingenstans!
Inte du heller förrän vi har röjt kropparna,
som du skar ner och det enda som skyddade oss,
och inte förrän vi är säkra på att ingen tar stigen du gjorde.
Om du missar flyget...
...då är det ditt fel, Alicia.
Hur länge har den läckt?
Det gick nog hål på den när vi flyttade den.
Fan!
BRÄNSLE
Fan!
Men står vi inte på en enorm bensincistern?
Det är inte samma sak. Vi behöver flygbränsle.
Jag vet var det finns.
PARKERINGSTILLSTÅND LONE STAR
SKYDDSUTRUSTNING
Morgan, hör du mig?
Ja, Alicia, jag är här.
Är du oskadd?
Ja.
Hittade du barnen?
Ja.
De är med mig just nu. Är Strand och Charlie oskadda?
Ja. Jag försöker hitta en bil åt oss.
Är de kvar i strålningszonen?
Ja. Jag med. Men inte länge till.
DET ÄR DIN FÖDELSEDAG!
Och Dorie och Dwight?
De kan fortfarande inte nås.
Hinner de tillbaka i tid?
De klarar sig.
Se till att inget händer dig.
Ta med dig barnen tillbaka till långtradarcaféet.
Morgan, jag försökte.
Vi försökte.
- Jag kan inte. - Jo, det kan du.
Jag försökte på ditt sätt.
Jag når inte fram. Du borde vara här.
Nej. Vi är precis där vi ska vara.
SPELMAN PÅ TAKET
Morgan, du sa att det finns en anledning till att vi är kvar,
men jag börjar tvivla på att det är det här.
Allt blir återgäldat.
Och det är därför.
Det är det.
Alicia...
...alla ska ombord det där planet.
Vi ska göra det vi kom hit för.
Var det här du såg helikoptern landa?
Den skulle inte ha varit där uppe om det inte var för att tanka.
Allt annat är otänkbart.
Jag klättrar upp och kollar.
Om vi har tur, så firar jag ner det till dig?
June?
June, hör du mig?
Vi hämtar bränsle till planet.
Ni måste ta er tillbaka till långtradarcaféet.
- Vi är långt borta. - Ni måste tillbaka.
Det finns risk för en ny härdsmälta.
Grace sa att vi har ont om tid.
Vad sa du?
Kom igen!
John?
June?
John!
Jag har hittat lite.
Nåt händer vid kärnkraftverket. Vi måste härifrån.
Åk du. Du har gjort mer än vad du behövde.
Tack.
Dwight...
Jag måste fortsätta leta.
Skulle du gå ombord planet om du visste att June fanns kvar här ute?
Självklart inte.
Okej. Kom.
Tror du att den håller?
Ja. Vi är värda lite tur.
Daniel sa att varje dag innebär en chans att börja om igen.
Att göra rätt.
Mannen talar sanning.
Det håller inte ute dem länge.
Vi kanske inte får chansen.
Det har vi redan.
Vad menar du?
Jag har sagt att jag borde ha varit ombord på planet.
Jag gick av för att röja startbanan, men sanningen är den...
Jag kunde ha tagit mig ombord igen.
Jag hade hunnit.
Jag tvekade.
Varför?
Jag tror inte att jag verkligen trodde.
På det.
På oss.
Vi stod vid stupet till något otroligt
och jag tvekade.
Men nu står jag här.
Du med.
Och vi gjorde precis något otroligt.
Utan att tveka.
Vi ska inte börja tveka nu.
Jag sa ju att vi var värda lite tur.
Vad bra att du kom på det.
Precis som du.
- Var är propellrarna? - Där inne.
Vi måste härifrån.
Varför förde Dylan henne till oss?
Han tror att hon vill hjälpa. Hon vill faktiskt hjälpa.
Hon är förstörd.
Flygplanet, det skulle ju kunna gå.
Jag sa att jag skulle skydda er.
De vill att vi går ombord ett plan som de redan har störtat med.
Vi stannar här och är trygga.
Tusan också!
Kom!
Vad gör du?
Har du ritat de här, Dylan?
Du är rädd, inte sant, för det som finns där ute?
Det får du vara.
Jag ritade dem för längesen.
I början. När allt började hända.
Jag hade mardrömmar om att leka Red Rover med Max och Annie.
Annie såg dem och tyckte att de var läskiga.
Hon tänkte att om hon kan göra dem verkliga,
så skulle det skrämma bort folk
och vi fick vara i fred.
Men ni lever i en mardröm.
Din mardröm.
Allt är en mardröm nu.
Det såg inte alltid ut så.
Jag vässade det när min mamma dog.
Det skyddade mig från de döda, men också från de levande.
Jag tänkte att om de var rädda för mig,
så skulle de låta mig vara i fred.
Men det var jag som var rädd.
Olly olly oxen free!
Fort! De har följt efter oss!
- Fort! - Öppna!
Nej!
Morgan till Grace.
Du hade rätt. Det fanns en pickup och vi fick med oss det vi behövde.
- Fungerar generatorn? - Den var inte stark nog.
Den drog för mycket ström och dog.
Förlåt.
Hur lång tid har vi på oss?
Tolv timmar.
Kanske en dag.
- Vi lagar planet innan. - Jag kan laga generatorn.
Jag kan vinna tid åt er.
Är det sant, Grace?
- Kan du verkligen göra det? - Kanske.
Jag måste försöka.
Jag kommer till långtradarcaféet när jag är klar. Hör du det?
Ja.
Ja, jag hör dig.
Morgan?
Långtradarcaféet är ca 1,5 mil härifrån. Det är utmärkt på kartan.
Duscha, byt kläder,
hjälp Luciana att montera dem, så möts vi där sen.
- Hon sa att hon skulle komma dit. - Ja, men det var bara som hon sa.
Jag var hemma hos henne. Jag såg vem hon var när hon trodde
att hon hade något att leva för.
Åk tillbaka, laga planet. Jag möter er där så fort jag kan.
Det hoppas jag.
Kom igen.
Vi borde kunna ta oss över bergen.
Det är mindre än vi hade när vi kom,
men om vi tar bort allt från planet...
...så för det oss dit.
Allt som vi gör, att du visste var de här fanns...
Det tyder på att vi kan göra det.
John, hör du mig?
John, är du på väg tillbaka?
John?
Det gick ett år utan att jag såg honom.
Utan att jag hörde hans röst.
Ingenting.
Det får inte hända igen.
Al?
Du frågade om jag ville prata om vad som hände när jag var borta.
Det vill jag.
Men du får inte berätta det för någon.
Okej.
Jag träffade nån.
Vem? När?
När jag var borta.
Jag träffade nån och...
Jag kände något som jag inte har känt på väldigt länge.
Men jag får aldrig se henne igen.
Jag får aldrig mer...
...prata med henne.
Och jag vet inte...
Jag vet inte hur jag ska stå ut.
När jag lämnade John i stugan...
...när jag trodde att jag aldrig mer skulle få se honom...
...då kände jag mig...
...borta.
Som om jag inte var mig själv utan honom, vilket jag inte var.
Jag var bara...
...ett spöke.
Jag kunde inte prata om det. Även om jag hade kunnat det,
så fanns det ingenting som jag eller någon annan hade kunnat säga
som hade lindrat smärtan.
Ja.
Vad säger man till någon som saknar en del av sig själv?
Biten som gör dem till den de är.
Men en sak kan jag säga dig.
Det jag sa till mig själv varenda dag.
Vad var det?
Att även om jag aldrig...
Även om jag inte skulle få träffa honom igen...
...var jag tacksam för...
...det vi hade...
...den jag kunde bli.
Att jag kunde känna så för någon...
...efter allting.
Att det ens kunde existera i den här världen.
Det skulle alltid vara med mig.
Det visste jag.
Men...
...jag väljer att tro...
...att oavsett vem hon är...
...så kommer ni att ses igen.
Ja...
Och du får träffa John igen.
Ja.
Det är stensäkert.
Hur många kulor har ni?
Hur många?
Inga.
Vapnen är inte laddade.
Låt mig få hjälpa er.
- Det håller. - Annie...
- Vi satte upp dem. - Ja, en efter en.
Vi klarar det!
- Alla våra prylar är där ute! - Han har rätt.
Vi kan inte stoppa så många.
Men jag kan. Ge mig vapnet. Jag sa åt dig varför ni skulle följa med.
Jag förstår att du inte tror mig, men det här kan jag göra.
Annie, hon har rätt. Du såg inte henne efter kraschen.
Hon kan hjälpa. Snälla, Annie.
Låt henne få hjälpa oss.
Då skyddar du oss.
Behåll den.
Jag är på kanal nio. Har ni en annan väg ner?
- Nej. - Gör då en!
Jag uppehåller dem.
Kom!
Slut.
- Vi hittar mer. - Vi hinner inte.
Vi måste nå June, annars är vi i knipa.
Den där, då?
Kom igen.
Kom igen!
Det är lugnt.
Vi kan gå om vi måste.
Hon kanske tog sig över bergen.
Det kan vi också göra.
Det tar säkert dagar. Jag tror inte att vi har så mycket tid på oss.
Jag tror...
Jag kan ha ställt till det för oss.
Vad snackar du om?
Minns du att du frågade mig
om jag hittade något i Sherrys bil och jag sa nej?
Jag ljög.
Jag hittade det här.
Jag beklagar, Dwight.
Jag beklagar.
Grace.
Vad gör du här?
Du vet inte hur lång tid du har kvar, men du är inte död än.
Du får inte bete dig som om du är det.
Hur går det där nere?
Vi behöver mer tid!
Här...
Nej...
Kom igen!
De kommer förbi henne!
Fan!
Backa!
Är ni oskadda?
Ja. Och du?
Det här går inte.
Jag kan inte stoppa dem. Jag kan inte göra det jag sa.
- Jag kommer upp. - Nej! De behöver dig.
Jag vet att du inte vill lämna det här stället,
men ni dör om ni stannar.
Du måste lära dig att släppa taget.
Få dem ombord planet.
På det sättet skyddar du dem.
Jag vet inte vad du gjorde, men du har gottgjort det.
Släpp du med.
Nu går vi!
Kom nu!
Kom igen!
Kom an bara!
Nu går vi!
Är allt bra?
Ja, om du visar oss vägen till en dusch och rena kläder.
- Och Morgan? - Han blev upptagen med annat.
- Han lovade att komma hit. - Då gör han det.
Jag hade inget val.
- Jag gjorde vad jag var tvungen till. - Du hade ingen dosimeter.
Vi vet inte hur mycket strålning du har blivit utsatt för.
Jag försökte laga saker som jag inte kunde laga.
Och jag dog nästan på kuppen.
Han som hjälpte mig när jag hade fastnat hette Eastman.
Han...
...lärde mig något, som fick mig att lossna.
Han lärde mig att allt liv är värdefullt.
- Visste du att jag skulle ge mig av? - Nej.
Jag var tvungen att chansa.
Eastman lärde mig något annat om...
...ny riktning.
Du tyckte inte att ditt liv var värt att rädda...
...så jag lät det handla om mitt.
Och om jag hade stannat?
Det tänkte jag inte på.
Så du har samma problem som jag.
Som är vad?
Du tycker att alla andras liv är mer värdefullt än ditt eget.
Bra jobbat.
- Vi är inte klara än. - Då sätter vi igång.
Jag antar att det här är era vänner som tar till inälvor?
Annie, Dylan, Max,
det här är Victor och Charlie.
Den lille prinsen, det var din bok.
Ja. Det var det.
Ni kom tillbaka.
Alicia. Hon var rätt övertygande.
Hon brukar vara det. Var är hon nu?
Kvar där ute.
Du är väl inte så glad på mig.
Det är inte jag heller.
Du sa att världen inte hade satt sina klor i mig
och förändrat mig.
Den komplimangen är jag nog inte värd längre.
Jag vet varför du gjorde det.
Du ville att jag skulle fortsätta.
Det behöver inte innebära slutet.
Hon vill inte att jag letar efter henne.
"Hitta något att leva för och lev!"
Jag vill inte ge upp.
Trots att hon ber mig.
Men om jag gör som hon säger...
...om jag hittar en anledning...
Jag måste hitta henne och gottgöra allt som jag gjorde.
Jag kanske ger mig av som du och June.
När jag är där ute, så kanske...
- Hon lever. - Ja.
- Det omöjliga är möjligt. - Det hände mig.
Det hände mig när jag hjälpte någon.
Det är dags för mig att hjälpa dig.
Hjälpa dig nå June igen.
Alicia, hör du mig?
Är du där?
Jag är här, Morgan.
Är du oskadd?
Jadå.
Men jag fick en flock vandrare med mig.
Jag skakade nog av mig dem.
Luciana berättade att barnen...
De är på långtradarcaféet.
Du klarade det.
- Och Grace? - Vi är på väg tillbaka.
Bra.
Jag tänkte på det du sa om varför vi fortfarande lever.
Du har nog rätt.
Att hjälpa andra är inte den enda anledningen.
För vet du...
...i våra försök att gottgöra de liv vi tog,
slutade vi leva.
Vi tar oss tillbaka.
Vi ska fortsätta hjälpa andra,
men också hjälpa oss själva.
Vi ska komma på ett sätt att börja leva, Alicia. Okej?
Ja, det ska vi.
Berätta var du är.
- Är det...? - Ja.