L'estiu passat va passar una cosa horrible.
No heu vingut a l'hospital ni heu trucat.
Per què els has prohibit parlar amb mi de la meva vida?
T'ho fas tota sola, Cady.
L'enemic a qui t'enfrontes és el teu cervell malmès.
EN EPISODIS ANTERIORS
Tu te'n vas.
No l'obris fins al teu aniversari.
Pensava que recuperaries la norma que prohibia portar nòvios a Beechwood.
La Cadence estarà bé.
No t'agradaven, oi? En Gat i l'Ed.
M'acuses de racisme?
Ves amb compte.
O et faràs mal.
Crec que som el que som.
I ho hem estat durant segles.
Ha anat massa lluny.
Està revisant el seu testament.
Crec que planeja deixar-ho tot a una filla o neta escollida.
I si la fem tan grossa que només un Sinclair sigui capaç d'esmenar-ho?
I si totes aquestes coses insignificants que han ensorrat la família s'esfumessin?
Tirem-la a terra.
Donem una lliçó a en Harris i les mames.
Ara ho recordo.
Vam posar la casa a foc i flama.
Si vols viure on la gent no tingui por dels ratolins...
DEIXO BEECHWOOD...
...has de renunciar a viure a palau.
O potser, només potser,
poses el palau a foc i flama.
T'ho imagines?
M'imagino les cares de les mames.
Ho dic de debò. Clairmont és una pila de trofeus.
Que van guanyar injustament i fent trampes.
És la càtedra del patriarcat.
Sí, i en Harris n'és el cap de taula.
Exacte. Si desaparegués, hauríem de començar de zero.
Potser pararien.
Potser tornaríem a ser una família.
Serà com una purificació.
Pitjor que ara no estarem.
Gat?
Ara és quan intervens i aportes el teu seny.
És casa vostra. No m'hi vull ficar.
Ni tan sols soc benvingut aquí.
Per això hem de fer alguna cosa.
S'estan destrossant entre ells i, de retruc, a nosaltres.
Escolta, que n'aprenguin.
Ens enviaran a un internat als Alps suïssos.
No, ens sap molt de greu
haver vessat el rentaplats i pispat el whisky bo.
Després vam torrar uns núvols i vam veure pel·lis a Cuddledown.
Vam veure Ferris Bueller i El sisè sentit i ens vam quedar adormits.
Vam sentir l'olor de fum massa tard.
I no ens creuran, però tant és.
- Perquè... - La gent parlaria. Oi?
- Sí. - Faria preguntes.
"¿Com pot ser que les Sinclair siguin tan negligents com a mares
que els hagin cremat la casa?"
Genial, però no sabem provocar incendis.
Dividim-nos i vencerem.
Hi ha un munt de gasolina a l'hangar.
Hem de ser meticulosos. Jo faré la planta principal.
Jo, l'ala oest.
Fot-li, Mirren.
Vols veure com crema l'habitació de ta mare, eh, piròmana?
Molt bé. Jo faré les golfes.
Anirem de dalt a baix.
Buidem la gasolina, li calem foc i fotem el camp.
I jo?
La barca està amarrada a Windemere, oi?
Porta-la fins aquí i ens faràs de pilot.
- Ja saps que no la puc pilotar. - Però...
- Gat. - Què?
Podràs dir que no vas veure com començava el foc
i que ens vas portar a lloc segur. Ni tan sols serà mentida.
Quan desapareguin les seves coses, desapareixerà el seu poder.
I en Harris t'haurà de rebre com un heroi l'estiu que ve.
I qui sap si a l'Ed. Arreglem això.
És que...
A la merda, us vull ajudar.
La casa és gran.
Cal que s'escampi abans que arribin els bombers.
Us ajudo amb l'arsenal i porto la barca.
Deixeu lliure l'escala per poder sortir.
I, quan el rellotge de l'avi marqui les dotze,
encenem la metxa i fugim cames ajudeu-me.
- Passi el que passi. - Passi el que passi, correm.
Mentiders per sempre.
Per sempre.
MENTIDERS
Ara ho entenc.
No em puc creure que ho féssim.
Les mames ja no es barallen i en Gat torna a ser benvingut.
Va funcionar.
- Bé... - Mir, només recorda l'incendi.
Ja.
Un moment.
Falten coses.
Això no explica com vaig acabar a l'aigua.
Vinga, anem a buscar en Gat.
D'acord? Ara tornem.
Va, Cady.
Recordarà tota la resta.
Aviat.
Està començant a reconstruir-ho.
Crec que ho tinc.
Vam saltar de la barca per celebrar-ho?
Em vaig donar un cop al cap i no em trobàveu.
Estàveu espantats, borratxos... Havíem comès un delicte. I vau fugir.
- No. - Ho entenc.
De debò.
Necessitava tornar a tenir-te aquí, Gat.
- I et tinc. Ha valgut la pena. - Cady, para.
No sabem com vas caure a l'aigua.
- Però... - Aquí et vam dir la veritat.
- Hi ha alguna cosa que no sé. - Només una.
I no te la podem dir així com així.
Quan ho fem, et poses...
I després ho tornes a oblidar.
Cady, de debò que et volem ajudar, però...
Cada cop que m'apropo a la veritat,
el drac del dolor s'endinsa al meu cervell i me'l bloqueja.
Però, quan fem les nostres coses, el drac es dispersa.
Tinc una idea.
Llestos?
Una activitat tranquil·la sense sobresalts.
Trieu bé les paraules.
Prefereixo l'Scrabble de paraulotes que el del trauma.
No despertis el drac.
Qui comença?
SALUT
Salut.
Còctels Molotov amb les ampolles buides de les germanes Sinclair.
És poètic, oi?
Ens veurem en un món millor.
Recordo que érem a la cuina, oi?
Ens veurem en un món millor.
Molt bé. Som-hi.
- Hola. - Hola.
A veure...
No, no.
Gasolina.
És més fàcil de transportar que els bidons.
Ets un geni.
A mitjanit?
Tenim una cita.
És irònic, oi? El Boston Sentinel.
El primer diari de l'imperi Sinclair.
Amb això es va pagar la casa i això la cremarà.
IRONIA
I aquest cop l'he escrit bé. Suposo que m'he redimit.
El pla era que tu començaves per les golfes, oi?
Sí.
Hi vaig trobar molts records.
Em moria de ganes de cremar l'habitació de nena de ma mare.
Era la pitjor de totes.
Sempre darrere els diners i contra les seves germanes.
VENJANÇA
De fet, només ho vaig acceptar fer per allò.
Però ho vas gaudir.
No hi quedava res seu.
L'àvia no hi havia deixat ni una revista antiga
ni esmalt d'ungles caducat.
Potser mai va tenir aquestes coses.
Potser tota ella era pensament positiu tòxic i perfecció.
No ho sé, Cady...
T'està ajudant en res tot això?
- Sí. - D'acord.
Crec que sí.
Recordo alguna cosa.
L'olor.
Estava com... col·locada.
La gasolina.
L'adrenalina.
Em sentia com una revolucionària.
Havia mirat de parlar amb ma mare i en Harris,
però no em van escoltar.
S'ho mereixien.
Per menystenir en Gat i l'Ed i tothom que no fos un Sinclair.
M'havia enamorat d'algú que en Harris Sinclair menyspreava
i havia de purificar el seu odi.
Creia de tot cor que, si l'enderrocàvem,
podríem reconstruir-ho tot.
Començar de zero.
CREURE
DOTZE
Mitjanit.
El fum fa molta pudor, oi?
Mai hauria pensat...
que el foc fos tan sorollós.
SOROLL
No!
Els gossos.
No! Ja vinc!
Ma mare els havia donat pastilles per calmar-los durant el sopar.
No!
No, no.
Els gossos, no.
No!
No.
Franklin, Eleanor. Vinga!
Hi havia una vegada una princesa que creia poder purificar el seu reialme.
Embriagada i folla,
va desafiar el drac obrint les portes de l'infern.
La seva arrogància li va impedir recordar la lliçó més important:
les revolucions són sagnants i, sovint, són els innocents qui ho paguen.
Franklin, Eleanor. Veniu.
Molt bé.
Vine aquí. Així. Dona-me-la.
Molt bé. Agafa-la.
Avi.
Cadence I.
Vine, seu.
Aquest any no hem fet el concurs de castells de sorra, oi?
M'ho hauríeu d'haver recordat.
Només volia dir...
que ho sento.
Veig que ja tornen...
Els records.
Bé...
Els trobo a faltar.
En moments estranys.
I sempre inoportuns.
I no et disculpis.
Vas ser heroica.
Tot un exemple.
Va ser culpa d'aquells cables defectuosos...
i de la canonada del gas.
Escolta.
¿Què et sembla si els mentiders i jo
venim a sopar Nova Clairmont al vespre?
Tots, vull dir.
També en Gat.
Crec que és important que sàpiga que és benvingut.
Bé...
D'aquí a poc faràs divuit anys.
Sí, tres dies.
El temps...
passa sense que ens n'adonem a l'estiu, oi?
Sí.
Fa temps que les guardo.
No cal.
És pel teu aniversari.
Obre'l...
quan estiguis llesta.
Gràcies.
Aquí! Aquí!
No t'adormis.
Cady, què hi fas, aquí?
T'hem vist parlar amb en Harris. Tot bé?
Crec que sap alguna cosa.
O tot.
M'ha donat això.
La soga d'amor familiar.
Com és que van sobreviure al foc?
Cady?
T'ho hem advertit. No són records feliços.
No.
- Segur que enyores l'amnèsia. - No.
No! Ho he de saber.
On éreu quan em van trobar?
I com és que no vau trucar?
Com és que cap de vosaltres va trucar?
Ei.
Cady.
Tranquil·la.
- T'has de calmar. - És un atac de pànic.
Respira, respira.
No!
Soc prou forta per saber la meva història.
Sisplau.
D'acord.
Sí.
Ens havíem de trobar a mitjanit.
Jo hi era a les 11:56. Estava a punt.
Jo també ho estava.
Estava a punt de calar foc a l'habitació de ma mare
quan vaig trobar una cosa.
Ma mare ho intentava.
RESTAURACIÓ
No sé per què no es disculpava, però ho intentava.
Em vaig sentir culpable.
Però teníem un pla:
encendre un misto i sortir.
Reconec que em vaig entretenir.
Gairebé no sento el rellotge,
però el vaig sentir a temps.
Ni tan sols hi vaig calar foc. Només...
vaig sortir d'allà.
Però el fum va pujar molt ràpid per la torrassa.
Eren les dotze tocades i va començar l'incendi.
Havíeu d'encendre el misto i tocar el dos.
Merda.
Hi havia foc per tot arreu.
Potser em vaig perdre. No ho sé.
Johnny!
No podia esperar.
Cady!
T'havia d'anar a buscar.
Vaig buscar per tot arreu
i durant massa temps.
Cady!
Potser van ser els diaris.
Massa encenalls.
Johnny!
Johnny! Cady!
Massa accelerant.
Cady! Mirren!
On sou?
Ni tan sols vam pensar en el gas.
Cady!
Vam cometre errors i hi va haver conseqüències.
No.
Resulta que no sabíem provocar incendis.
Johnny!
Mirren!
Gat!
Podem confirmar que Jonathan Sinclair Dennis,
Mirren Sinclair Sheffield i Gatwick Patil han mort
en l'incendi d'una casa a prop de Martha's Vineyard.
La casa de Harris Sinclair i de la difunta Tipper Taft Sinclair
va quedar calcinada abans que arribessin els bombers.
Cadence?
Estic bé, mama. Calma't.
Per què no em vas trucar?
A mi també em va destrossar.
Per això no en puc parlar.
No et queixis mentre et poso guapa.
Ella ja és guapa.
És el mòbil d'en Johnny?
Què fas amb el meu mòbil?
Sisplau, mama. Torna-me'l.
Els meus pares em van treure el mòbil. Per la migranya.
SE'N VA MASSA AVIAT! EPD
Res del que descobreixi canviarà el que sento per tu.
MOREN EN UN TRÀGIC INCENDI
Gat...
Cady, explica'm una història de fantasmes.
Ja no me'n queden. Potser la Mirren?
Molt graciosa.
MALEDICCIÓ DELS SINCLAIR
DEVASTADOR TRAGÈDIA
Cadence?
Mama.
Ajuda'm.
Mama.
Tranquil·la.
PER A LA CADY D'EN GAT
No l'obris fins al teu aniversari.
Cady, he guardat aquest collar com un tresor tot l'estiu.
T'estima, en Gat.
Com et trobes?
Sento que el cor
em sagna sense parar.
És normal.
La tristesa sempre acaba... brollant.
I les migranyes?
Crec...
Crec que prenia massa pastilles.
Em costa deixar de prendre-les.
Potser necessito que algú m'ajudi
a deixar-les.
Gràcies per dir-m'ho.
Trucaré al metge
i al teu pare
i t'ajudarem en tot el que necessitis, a Vermont.
¿No deien que tot es curava
amb sal, aire i exercici físic?
Resulta que la norma no funciona quan perds la gent que més estimes.
Creu-me.
Ho he comprovat una vegada i una altra.
No estàs parlant del papa, oi?
No.
Hi va haver algú altre...
durant molt de temps.
I culpava el teu pare per haver marxat.
Jo no ho hauria fet.
No és propi dels Sinclair.
Només...
espero que no m'odiïs
per permetre que tu també el culpessis.
Crec que tenia por que, si poguessis decidir,
no triaries això.
És a dir... a mi.
Has de saber que sí que pots decidir.
Ja ho sé. Ser un Sinclair no és fàcil.
Però suposo que no ser-ho deu ser molt més difícil.
Però la decisió és teva.
Hola.
Ei.
On has estat?
Doncs... en un campionat de tenis.
De fet, l'he guanyat.
Hem anat a celebrar-ho al vaixell.
Després hem fet una orgia i allà també he guanyat.
Això és el que he fet.
Va, de debò.
On eres?
Just ara, abans d'aparèixer.
Dormia.
Si fa no fa.
És una mena de buit flonjo.
Després, una estrebada i, de sobte, soc aquí.
Pensava que no et tornaria a veure.
Que érem producte de la teva imaginació estranya i traumatitzada?
Per què t'hauries d'imaginar una versió idiota de mi que no s'acomiada?
Ja.
Perquè tu mai has estat un idiota.
No.
Escolta.
Em sap greu això d'aquest estiu.
Volies recuperar els teus records
per sentir-te millor i jo m'hi he resistit.
No volia que recordessis perquè pensava que, quan ho fessis,
jo aniria a un lloc no tan flonjo.
Ara creus en l'infern?
És un invent per acoquinar la gent.
Segur que hi ha un càstig pels que hem tingut tant
i ho hem aprofitat tan poc.
Perdó per mentir.
No em vull tornar a cremar.
Johnny...
si l'infern existeix,
jo també estic fotuda.
Faràs un munt de coses bones a la vida, Cady.
Aquella nit et fa sentir tan malament
que et passaràs la resta de la vida fent coses increïbles.
I hauran de construir un nou nivell per a tu al cel.
Si jo soc prou bona per al cel,
també ho ets tu.
Està perdent el cap.
El llegendari Harris Sinclair
portava sabates desparellades avui.
No suporto que les coses siguin divertides i tristes alhora.
No cal que m'ho freguis pels nassos.
És ofensiu i desagradable.
- 128. - Què?
- 128? - He guanyat.
No cal que subratllis "últim" tantes vegades.
Però has perdut.
Vols jugar?
Potser després.
Ei.
Esteu bé?
Hi ha massa silenci ara.
Sí.
Prou d'Scrabble.
- Em vull banyar. - I jo.
- Cursa! - No és just!
- Guanyaré. - Adeu, Cady.
T'has avançat.
No vaig ser prou amable amb ells.
Amb els menuts.
Sempre volien que els ensenyés a fer trenes als cabells
i braçalets de l'amistat.
No parlava amb ells si no era necessari.
Mirren.
Deixa que sigui jo qui es lamenti.
Tu no portes cap pes.
Ets un raig de sol.
Resulta que soc una fantasma pèssima.
Ho volia fer de deu.
Ho volia fer tot de deu: l'art, el sexe, l'escola...
Ser la filla de la Bess Sinclair.
Potser això el que es va interposar entre nosaltres.
Si haguéssim tolerat les imperfeccions de l'altra,
ens podríem haver entès.
Cady.
Crec que mai ningú em va arribar a entendre.
I ara serà impossible i...
No, mira'm bé.
Els mentiders t'enteníem.
I per mi serà així
la resta de la meva vida.
Estic esgotada, Cady.
Estic esgotada.
Cady?
Vindrà.
Gràcies pel regal, però no les vull.
Dona-les a algú que realment les vulgui.
Bajanades.
A qui?
Ets la neta primogènita dels Sinclair.
No ho vull ser.
L'hereva.
Molt bé.
I qui vols ser?
Potser vols ser
una nena consentida i enamorada
que s'ha enfadat amb la família, ha provocat un incendi
i ha comès maltractament animal i homicidi involuntari.
A tu t'encanten les històries.
Ho has heretat de la Tip, esclar.
Això i la predilecció pels finals feliços.
Jo també en sé, d'herois i de malvats,
de girs i de trops.
Però, més important encara, sé com vendre una història.
A les teves tietes.
I a la teva mare.
O als pobres menuts, que han perdut en Johnny i la Mirren.
Va ser un cas de negligència.
Un treballador incompetent
que guardava la gasolina on no tocava.
Va ser un cruel gir de vent.
Tu no vas morir per poc.
Et vas arriscar mirant de salvar els altres,
com faria un bon Sinclair.
Jo explicaria aquesta història.
Quan dissabte vingui la periodista, tingue-ho present.
Una periodista?
A Beechwood?
Per un article de la revista Time.
Vull posar fi a tanta xerrameca sobre la maledicció familiar
en l'últim perfil que em faran.
He decidit retirar-me de la vida pública en plena forma.
O sigui,
que ja és hora...
que passi el testimoni a la nova cara de la família.
Les duràs posades.
És d'hora.
Avui fa un any.
Ja ho sé.
Un any.
La galeria Sound's Edge exposarà les obres de la Mirren.
Li hauria encantat.
Hi estaven molt interessats.
Només...
espero que, quan la gent vegi la seva obra,
la vegi a ella.
Vull estar segura
que la veuen més enllà de la tragèdia.
És molt bonic això que has fet per ella.
Bé,
és massa tard per fer-ho per ella.
Creia que necessitava el que tenia la mama:
un marit de bona família,
una casa bonica, tres filles...
I somiava
amb els noms que els posaria, com les vestiria
i com les educaria perquè fossin perfectes.
I ara crec
que estava tan ocupada modelant-les...
que em vaig oblidar d'estimar-les.
La Mirren sabia que l'estimaves.
De debò.
A vegades penso que perdre'ls va ser un càstig.
Com si, aquelles brases, les hagués enviat Déu,
l'univers o Beechwood.
Un càstig per què?
Pel que vam fer.
L'estiu dels setze.
L'estiu...
Quan jo tenia setze anys.
Però, si es tractés d'un càstig,
la Penny no se n'hauria deslliurat, oi?
Sí.
- Au va. - Gràcies.
Vinga!
Ets real?
Crec que sí.
Em dic Cadence.
Jo, Gat.
Tocat. Pares.
T'atraparé, Cadence.
- Sabia que em perseguiries. - Sempre.
Ets real?
No ho sé.
De debò que no ho sé.
Fantàstic.
Autèntica noblesa americana.
Que bé que hagi vingut en Brody.
El dol ens ha fet veure la fortalesa del nostre matrimoni.
Us podeu posar per ordre d'edat?
És la condició que ha posat el papa per salvar-lo de la fallida:
un front unit i estable per tirar endavant.
Estàs atrapada, vaja.
Mare meva. Hi ha coses que no canvien.
I d'altres que sí.
Ed!
Mi-te'l.
- Has pogut venir. - Sí.
Vinga, Ed.
- Posa't a la foto. - No. No et preocupis, Harris.
Vull mantenir l'anonimat.
- Esperem la Cadence? - Ara vindrà.
Gràcies.
L'anem a buscar?
No, és decisió seva.
Volia creure que t'ajudàvem
guardant el secret.
Ara veig que era egoista.
Només volia un estiu més.
No volia que empitjoressis,
però només desitjava estar amb tu.
Fins i tot quan la resta de coses s'esvaïen,
encara t'estimava com sempre.
Hi ha una cosa que no saps...
que potser et fa estimar-me menys.
Just abans de mitjanit,
et vaig veure a la barca.
- Hauria d'haver esperat, però... - Vaig trigar massa.
Ja era a baix.
Podria haver sortit quan el rellotge encara marcava l'hora,
però...
estava mirant la foto familiar.
Les perles negres
que tant obsessionaven les mames.
Els obsessionaven.
A qui li tocaven per Nadal, per Setmana Santa,
qui era la millor i qui la més estimada.
I les volia.
No et puc explicar per què.
Per això vas entrar, Gat.
Per això vas morir.
No!
Va ser tot culpa meva.
Vas ser culpa nostra.
No.
Jo vaig ser impacient i no vaig seguir el pla.
Va ser tant cosa meva com teva.
Sincerament,
havia calat foc a aquell lloc milers de vegades al meu cap.
No te'n culpo.
En Harris vol que continuï amb la gran mentida dels Sinclair
com si fos una heroïna.
No vull ser aquesta mena de mentidera.
Però...
i les mames i els menuts?
I ta mare?
I l'Ed?
Tots pensen que va ser un accident.
Com s'ho faran si saben la veritat?
Potser és millor seguir-los el joc.
Tu ara ja saps la veritat.
Pots decidir com acaba la teva història. És l'únic que importa.
A més,
alguns contes no estan tan malament.
Jo me n'he explicat un tot l'estiu.
¿Vols dir aquell...
en què tu i jo ens convertim en rei i reina de Beechwood Island?
No.
Aquell en què tu i jo marxem de la terra mítica on sempre és estiu.
I allà, al món real,
hi fa fred.
El radiador del nostre piset tronat d'estudiants
fa un soroll insuportable.
Tu escrius per a una revista.
Jo tinc un tatuatge que fas veure que no t'agrada.
Ma mare ve de visita i ens ensenya a fer poha.
Discutim sobre qui s'ha oblidat de treure el filtre de l'eixugadora.
Passem un semestre en llocs diferents
i ens escrivim cartes.
Les de veritat.
De tornada al nostre pis tronat,
començo a estalviar per comprar un anell, malgrat que...
- No és necessari. - ...no és necessari.
Feliços per sempre més.
En un món millor.
Gat.
Vinga. Un últim cop.
Bomba!
Mi-te-la.
Cadence I.
Ed.
Hola.
M'alegro de veure't.
I jo a tu.
Cadence.
Et presento aquesta senyoreta.
Et farà algunes preguntes.
De quina mena?
És un article sobre el teu avi com a patriarca,
però, sobretot, sobre la fortalesa de la família.
No sé si li puc ser d'ajuda.
Cadence.
Ja no m'agraden tant els contes de fades.
Em dic Cadence Eastman.
Abans era dolça i disciplinada.
Inquisitiva, ambiciosa i intensa.
Però també era dèbil i còmplice.
Ara sé què vol dir perdre qui estimes
i el que costa reconstruir a partir de les cendres,
fins i tot a l'ombra del que abans eren gegants.
Abans era una Sinclair
i suposo que sempre seré una mentidera,
perquè els mentiders, ho heu de saber, ho són per sempre.
- Carrie? - Vinc!
Revisaré que tot estigui ben tancat.
- Espera'm al moll. - D'acord.
Vinga, Will.
Pots?
No havies marxat?
No crec que pugui.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Guillermo Parra