Der skete noget frygteligt sidste sommer,
I besøgte mig ikke eller ringede.
Hvorfor forbød du alle
at tale med mig om mit eget liv?
Du gør det mod dig selv, Cady.
Det er din egen skadede hjerne, der er fjenden, du raser imod.
TIDLIGERE I WE WERE LIARS
Du rejser.
Åbn den ikke før din fødselsdag, okay?
Du ved...
Jeg troede, du ville genindføre reglen om nul kærester.
Cadence klarer sig.
Du kunne ikke lide dem. Gat og Ed.
Siger du, jeg er racist?
Pas på.
Det kan gå galt.
Jeg tror på, hvem vi er
og har været i århundreder.
Det er for sent.
Han har ændret sit testamente.
Jeg tror, han vil overlade det hele til én datter eller ét barnebarn.
Og hvis vi gjorde noget så alvorligt, at kun en Sinclair kunne ordne det?
Hvad nu, hvis alle de materielle ting, der splittede vores familie ad, var væk?
Vi kan smadre det.
Give Harris og mødrene en lærestreg.
Jeg husker det nu.
Vi brændte stedet ned.
Hvis man vil bo, hvor folk ikke er bange for mus...
...GÅR BEECHWOOD TIL...
...må man opgive at bo i paladser.
Eller måske, bare måske,
brænder man det forbandede palads ned.
Kan I forestille jer det?
Jeg kan se mødrenes ansigtsudtryk for mig.
Jeg mener det.
Clairmont er bare trofæer.
Trofæer vundet med en skideuretfærdig fordel.
Ja, det er dybest set patriarkatets sæde.
Ja. Med Harris for bordenden.
Ja. Hvis alt var væk, måtte vi starte forfra.
Måske ville de stoppe.
Vi kunne blive en familie igen.
Det ville være som en renselse.
Det kan ikke blive værre, vel?
Gat?
Her plejer du at bryde ind som fornuftens stemme.
Jeg kan intet mene om Sinclair-huset.
I ved, jeg ikke er velkommen mere.
Det er derfor, vi må gøre noget.
De ødelægger hinanden og samtidig os.
De er nødt til at lære.
De vil straffe os og sende os på kostskole i Schweiz.
Nej. Vi er så kede af,
at vi overfyldte opvaskemaskinen og stjal den gode whisky.
Bagefter grillede vi skumfiduser og så film i Cuddledown.
Vi så En vild pjækkedag og Den sjette sans for Johnnys skyld og faldt i søvn.
Og vi lugtede røgen for sent.
De ville ikke tro os, men pyt med det.
- Fordi? - Folk ville måske snakke, ikke?
- Jo. - De ville stille spørgsmål.
"Hvordan kunne Sinclair-døtrene gøre deres børn så forskruede,
- at de brændte huset ned?" - Okay.
Genialt, men vi ved intet om brandstiftelse.
Vi deler opgaverne.
Der er masser af benzin i bådhuset.
Vi skal være grundige. Jeg tager stueetagen.
Jeg klarer østfløjen.
Fandeme ja, Mirren.
Du vil bare se din mors gamle værelse brænde, pyroman.
Okay. Jeg klarer loftet.
Vi arbejder ovenfra og ned.
Hæld benzin ud, tænd tændstikken, og skynd jer ud.
Hvad med mig?
Båden ligger til kaj ved Windemere, ikke?
Du henter den og sejler os væk. Det bliver perfekt.
- Du ved, jeg ikke sejler den. - Ja, men...
- Gat. - Hvad?
Hør her. Du vil kunne sige, at du ikke så branden starte,
og du bragte os i sikkerhed. Det vil ikke engang være løgn.
Når indboet er væk, vil deres magt være væk.
Og så må Harris give dig en heltevelkomst næste sommer.
Endda også Ed. Vi kan løse det her.
Jeg...
Fuck det. Jeg vil hjælpe.
Huset er stort. Ilden skal sprede sig hurtigt,
før brandvæsnet kan nå frem.
Når arsenalet er klaret, kommer jeg i båden.
Ingen benzin på trappen. Den er vores udvej.
Og når standeruret slår ved midnat,
tænder vi tændstikken og løber som bare fanden.
- Uanset hvad. - Uanset hvad løber vi fandeme.
Løgnere for evigt.
Det giver mening nu.
Tænk, at vi gjorde det.
Mødrene har ikke skændtes, og Gat blev inviteret igen.
Det virkede.
- Jeg mener... - Mir, hun husker bare branden.
Ja.
Vent.
Jeg overser noget.
Det forklarer ikke, hvordan jeg endte i vandet.
Kom. Vi bør hente Gat.
Okay? Vi kommer tilbage.
Kom, Cady.
Hun vil huske resten.
Snart.
Hun begynder at samle brikkerne.
Jeg har det vist.
Svømmede vi væk fra båden for at fejre det?
Jeg slog hovedet og blev væk, ikke?
I var bange. Vi var fulde. Vi begik en forbrydelse, så I smuttede.
- Nej. - Jeg forstår det.
Det gør jeg.
Du skulle inviteres tilbage, Gat.
- Du er her, så det er det værd. - Stop.
Vi ved ikke, hvordan du endte i vandet.
- Okay... - Vi sagde sandheden.
- I ved noget, jeg ikke ved. - Kun lidt.
Og vi kan ikke bare fortælle dig det.
Hver gang folk fortæller det, får du...
Ja, og så glemmer du det alligevel.
Vi vil rigtig gerne hjælpe dig, men det er bare...
Hver gang jeg kommer tæt på sandheden,
kravler en smertedrage ind i min hjerne og lukker mig ned.
Men når vi bare er Løgnere, bliver dragen distraheret.
Jeg har en idé.
Okay, klar?
Bare en kendt, ikkeudløsende, fredelig aktivitet.
Vælg ordene med omhu.
Jeg foretrækker Scrabble med frække ord frem for traumeudløsende Scrabble.
Væk ikke dragen.
Hvem starter?
SKÅL
Skål.
Molotovcocktails med Sinclair-søstrenes tomme flasker fra i sommer.
Poetisk. På en måde.
Vi ses i en bedre verden.
Jeg kan huske dig og mig i køkkenet, ikke?
Vi ses i en bedre verden.
Okay. Vi klarer det.
- Hej. - Hej.
Godt.
Nej, nej.
Her er benzinen.
Den er lettere at bære ovenpå end den store røde dunk.
Genialt.
Midnat, ikke?
Det er en aftale.
Det er ironisk, ikke? The Boston Sentinel.
Avisen, der startede Sinclair-forlagsimperiet.
Det, der betalte for huset, brænder det ned.
IRONI
Og jeg ved, jeg stavede det rigtigt, så forløsning, eller hvad I vil kalde det.
Planen var, at du skulle starte på loftet, ikke?
Jo.
Der er mange minder.
Jeg glædede mig til at sætte ild til min mors gamle værelse.
Hun var den allerværste.
Hun var ude efter pengene og angreb sine søstre.
HÆVN
Det var kun derfor, jeg gik med til planen.
Det føltes nok godt.
Det var bare et værelse.
Det var ikke mormors helligdom med mors Teen- blade
eller udløbne neglelakker.
Men måske rodede hun aldrig.
Måske var hun altid giftig positivitet og perfektion.
Cady, jeg er ikke...
Hjælper det her dig overhovedet?
- Ja. - Okay.
Det tror jeg.
Jeg husker nogle ting.
Lugten.
Den gjorde mig... høj.
Benzinen.
Adrenalinen.
Jeg følte mig som en revolutionær.
Jeg prøvede at tale med min mor og Harris.
Men de lyttede ikke.
Så de fortjente det.
Fordi de ikke så Gat, Ed eller andre end familien Sinclair.
Jeg havde forelsket mig i en, som Harris Sinclair betragtede som værdig.
Han skulle renses for sit had.
Jeg troede, at hvis vi jævnede det med jorden,
ville vi kunne genopbygge det.
En frisk start for os alle.
TRO
TOLV
Midnat.
Røg svider virkelig, ikke?
Og jeg anede ikke...
...hvor meget ild kan larme.
LARM
Nej!
Hundene.
Nej, jeg kommer!
Min mor gav dem piller mod angst, så de var stille under middagen.
Nej.
Nej, ikke hundene.
Ikke hundene.
Nej!
Nej.
Franklin, Eleanor. Kom!
Der var engang en prinsesse, der troede, hun kunne befri kongeriget for alt grimt.
Beruset af spiritus og dårskab
brølede hun ad sin drage og slap helvede og ild løs.
I sin hovenhed glemte hun den allervigtigste lektie.
Revolutioner er blodige, og for ofte falder de uskyldige.
Franklin, Eleanor. Kom.
Værsgo.
Kom her. Godt. Giv mig den.
Okay. Hent den.
Morfar.
Cadence den første.
Kom og sæt dig.
Vi holdt ikke den årlige sandslotskonkurrence i år, vel?
I burde have mindet mig om den.
Jeg ville bare sige...
...jeg er ked af det.
Du har samlet dig.
Dine minder.
Ja...
Jeg savner dem.
På sære tidspunkter.
Og det virker altid ubelejligt.
Og vær ikke ked af det.
Du var heltemodig.
Et godt eksempel.
Fejlen i elinstallationen var skyld i det og...
...gasledningen.
Hey.
Hvad siger du til, hvis jeg og Løgnerne
spiser middag med dig i aften?
Os alle sammen.
Også Gat.
Det er vigtigt, han ved, han er velkommen.
Ja...
Din 18-års fødselsdag nærmer sig.
Ja. Om tre dage.
Ja, tid.
Den er svær at holde styr på om sommeren, ikke?
Ja.
Jeg har holdt fast i dem her.
Helst ikke.
Din fødselsdagsgave.
Du åbner den bare...
...når du er klar.
Tak.
Herovre!
Bliv hos mig.
Cady? Hvad laver du herude?
Du talte med Harris, så vi ville se til dig.
Jeg tror, han ved noget.
Eller det hele.
Han gav mig dem her.
Familiens kærlighedsløkke.
Hvordan overlevede de branden?
Cady?
Vi advarede dig. Det er ikke glade minder.
Nej.
Nu savner du nok hukommelsestabet.
Nej! Jeg må vide det.
Hvor var I, da de fandt mig på stranden?
Og hvorfor ringede I ikke?
Hvorfor ringede ingen af jer?
Hey.
Cady.
Du er okay.
- Tag det roligt. - Hun har et panikanfald.
Træk vejret.
Nej!
Jeg er stærk nok til at kende min egen historie.
Jeg beder jer.
Okay.
Ja.
Vi skulle mødes ved midnat.
Jeg var der klokken 23.56. Jeg var klar.
Jeg var også klar.
Jeg skulle til at sætte ild til min mors gamle værelse,
og så fandt jeg noget.
Min mor forsøgte.
RESTAURERING AF MALERIER
Jeg ved ikke, hvorfor hun ikke kunne undskylde, men hun prøvede.
Pludselig følte jeg mig så skyldig.
Men vi havde en plan.
Tænd en tændstik og smut.
Indrømmet, jeg blev lidt distraheret.
Jeg havde nær ikke hørt uret.
Men jeg hørte det i tide.
Jeg satte ikke ild til mit rod, men...
Jeg skred derfra.
Men røgen steg hurtigt op i tårnet.
Klokken slog midnat. Branden var startet.
I skulle komme ud. Tænde tændstikken og smutte.
Fandens.
Der var så meget ild.
Måske for jeg vild.
Jeg ved det ikke.
Johnny!
Jeg ventede ikke.
Cady!
Jeg måtte finde dig, Cady.
Jeg ledte overalt.
Jeg ledte vel for længe.
Cady!
Måske var det aviserne.
For meget optænding.
Johnny!
Johnny! Cady!
For meget benzin.
Cady! Mirren!
Hvor er I?
Vi tænkte slet ikke på gasledningen.
Cady!
Vi begik fejl, og det fik konsekvenser.
Nej.
Vi vidste intet om brandstiftelse.
Johnny!
Mirren!
Gat!
Vi har bekræftet, at Jonathan Sinclair Dennis,
Mirren Sinclair Sheffield og Gatwick Patil omkom
i den nylige husbrand nær Martha's Vineyard.
Harris Sinclairs og afdøde mrs. Tipper Taft Sinclairs hjem
brændte ned, før brandvæsnet ankom.
Cadence?
Jeg er okay, mor. Slap af.
Hvorfor ringede du ikke?
Den nat ødelagde også mig.
Det er derfor, jeg ikke kan tale om den.
Brok dig ikke, når jeg gør dig smuk.
Hun er smuk i forvejen.
Er det Johnnys mobil?
Hvorfor er du på mobilen?
Glem det, mor. Giv mig den.
Ja, mine forældre tog min mobil. Skærme gør migrænen værre.
FOR TIDLIGT BORTE - HVIL I FRED
Det, jeg finder ud af, vil ikke ændre mine følelser for dig.
Sinclair-børn og børnebørn omkommet i brand
Gat...
Cady, fortæl en spøgelseshistorie.
Jeg er løbet tør. Bed Mirren om en.
Morsomt.
...SINCLAIRS FORBANDELSE
TRAGISK BRAND
Cadence?
Mor.
Hjælp mig.
Mor.
Det er okay.
TIL CADY FRA GAT
Åbn den ikke før din fødselsdag i næste uge, okay?
Cady, jeg bar perlekransen tæt på mit hjerte hele sommeren.
Jeg elsker dig. Fra Gat.
Hvordan går det?
Jeg føler, at mit hjerte
bløder gennem blusen hele tiden.
Det er normalt.
Tristhed... lækker altid.
Og din migræne?
Jeg...
Jeg tror, jeg tog for mange piller.
Det har været svært at lade være.
Jeg tror, jeg har brug for hjælp
til at stoppe med at tage dem.
Tak, fordi du siger det.
Så ringer jeg til lægen
og din far,
og vi skaffer dig al den hjælp, du behøver, i Vermont.
Hvad skete der med det med, at "alle lidelser kan kureres
med salt, luft og udendørs motion"?
Den regel gælder ikke, når man mister sit livs store kærlighed.
Tro mig.
Jeg tjekkede reglerne igen og igen.
Du taler ikke om far, vel?
Nej.
Der var en anden...
...i lang tid.
Alligevel bebrejdede jeg din far, fordi han gik.
Fordi jeg ville ikke have gjort det.
Sådan gør Sinclair-familien ikke.
Jeg...
Jeg håber, du ikke hader mig,
fordi jeg også lod dig bebrejde ham.
Jeg var nok bange for, at hvis du havde muligheden,
ville du ikke vælge det her.
Vælge... mig.
Du skal vide, at du har et valg.
Jeg ved, det ikke er nemt at være en Sinclair.
Men det er nok meget sværere ikke at være en Sinclair.
Men valget er dit.
Hej.
Hvor har du været?
Til et tennismesterskab.
Jeg vandt faktisk.
Ja. Og så fejrede vi det på festbåden.
Og det førte til et orgie, som jeg også vandt.
Ja, der har jeg været.
Jeg mener det.
Hvor var du?
Før du dukkede op lige nu.
Jeg sov.
På en måde.
Det er som et blødt ingenting på en måde
og så et træk, og så er jeg her.
Jeg ventede ikke at se dig igen.
Troede du, vi var figurer i din skadede,
traumatiserede og sære fantasi?
Hvorfor forestillede du dig en skid, der ikke ville sige farvel?
Ja.
For du har aldrig været en skid.
Nej.
Hør her.
Jeg er ked af denne sommer.
Du ville bare huske igen
og have det bedre, og jeg kæmpede imod.
Fordi jeg troede, at når du huskede det,
ville jeg ende et sted, der ikke er et blødt ingenting.
Du kan ikke tro på helvede.
Det er bare en opdigtet trussel.
Der må være en slags straf for at have alt det, jeg havde,
uden at gøre noget godt med det.
Undskyld, jeg løj...
Jeg vil ikke brænde igen.
Johnny...
Hvis helvede findes,
er jeg også på skideren.
Du vil gøre en million gode ting med dit liv.
Du har det så skidt over den nat,
at du vil gøre fantastiske ting resten af dit liv.
Så fantastiske, at de må bygge et nyt niveau i himlen.
Hvis en himmel venter på mig,
er du i den.
Han glider væk.
Den legendariske Harris Sinclair
var iført forskellige sko til middag.
Jeg hader, når noget er sjovt og trist på samme tid.
Ja, men du behøver ikke træde i det.
Det er stødende. Det er uforskammet.
- 128. - Hvordan?
- 128? - Jeg vinder.
Du behøvede ikke at understrege "sidste" så mange gange.
Men du tabte.
Vil du spille med?
Måske senere.
Hey.
Er I okay?
Her er for stille nu.
Ja.
Jeg vil ikke spille mere.
- Jeg vil svømme. - Ditto.
- Kapløb. - Det er ikke fair.
- Jeg vinder. - Hej, Cady!
Du fik forspring.
Gid jeg havde været sødere mod dem.
Småfolkene.
De bad mig altid om at lære dem at flette deres hår
og lave venskabsarmbånd.
Jeg talte aldrig med dem, medmindre jeg var nødt til det.
Mirren.
Lad mig være den, der fortryder.
Du bør være let som luft.
Du bør være en skide solstråle.
Jeg er elendig til at være et spøgelse.
Jeg ville være fremragende til det.
Jeg ville være fremragende til alt, min kunst, sex og karakterer,
til at være Bess Sinclairs datter.
Måske er det derfor, det hele gik galt mellem os.
Hvis bare vi havde ladet hinanden være ufuldkomne,
kunne vi have set hinanden rigtigt.
Cady.
Jeg tror ikke, nogen så mig rigtigt.
Og nu vil ingen nogensinde se mig og...
Nej. Se på mig.
Løgnerne så dig, Mirren.
Og jeg vil se dig
resten af mit liv.
Jeg er så træt, Cady.
Jeg er så træt.
Cady?
Han kommer.
Tak for gaven, men jeg vil ikke have dem.
Giv dem til en, der virkelig vil have dem.
Sludder.
Hvem ellers?
Du er det første Sinclair-barnebarn.
Det vil jeg ikke være.
Arvingen.
Godt så.
Hvem vil du være?
Måske kunne du være
et forkælet barn, der var forelsket,
som blev vred på sin familie og begik brandstiftelse,
dyremishandling og uagtsomt manddrab.
Du elsker jo historier.
Det har du selvfølgelig fra Tip
med en forkærlighed for eventyrslutninger.
Men jeg kender også til helte og skurke,
uventede drejninger og troper.
Men det allervigtigste er, at jeg kan sælge en historie.
I hvert fald til dine mostre
og din mor
eller de stakkels Småfolk, der har mistet Johnny og Mirren.
Ja, det var en vildfaren gnist.
Det var en uvidende ansat,
der opbevarede benzinen forkert.
Det var et grumt skift i vindretningen.
Og du var nær død,
da du risikerede dit liv for at redde de andre,
som en god Sinclair ville gøre.
Jeg ville fortælle den historie.
Når journalisten kommer på lørdag, skal du huske på det.
En journalist?
På Beechwood?
Endnu en Time Magazine- forside.
Jeg vil afslutte alt det vås om en familieforbandelse
i min sidste vigtige profil.
Jeg vil trække mig fra offentligheden, mens jeg er på toppen.
Så...
Tiden er kommet...
...til at give stafetten videre til et værdigt nyt ansigt i familien.
Du tager dem på.
Det er tidligt.
Det er et år siden i dag.
Ja.
Et år.
Sound's Edge Gallery vil udstille Mirrens kunst.
Det ville hun have elsket.
De var meget ivrige.
Jeg vil bare...
Når folk ser den, håber jeg,
de ser hende.
Jeg vil sikre mig,
at de ser hende som mere end en tragedie.
Det var en rigtig sød gestus.
Ja...
Det er for sent at gøre ting for hende, så...
Jeg troede, jeg ville have, hvad mor havde.
Jeg ville have manden fra den gode familie,
et smukt hjem, tre døtre,
og jeg dagdrømte om,
hvad de skulle hedde, hvordan de skulle gå klædt,
hvordan jeg ville opdrage dem, så de bare blev helt perfekte.
Og jeg tror,
jeg havde så travlt med at tilpasse dem, at...
...jeg glemte bare at elske dem.
Mirren vidste, at du elskede hende.
Det gjorde hun.
Indimellem tror jeg, at det var vores straf at miste dem.
At den ene lille glød blev sendt af Gud,
universet eller Beechwood Island.
Straf for hvad?
For det, vi gjorde.
I Sommer 16.
Den sommer...
Den sommer, jeg var 16.
Men hvis det var vores straf,
ville Penny ikke være blevet skånet, vel?
Ja.
- Kom nu. - Tak.
Kom nu!
Er du virkelig?
Det tror jeg.
Jeg hedder Cadence.
Jeg hedder Gat.
Fanget. Du er den.
Jeg fanger dig, Cadence!
- Jeg vidste, du ville jagte mig. - Altid.
Er du virkelig?
Det ved jeg ikke.
Jeg ved det virkelig ikke.
Smukt.
Amerikanske kongelige. Virkelig.
Det var pænt af Brody at komme, Bess.
Tabet viste os, hvor stærkt vores ægteskab er.
Vil I stille jer i fødselsrækkefølge?
Det er betingelsen for, at far redder ham økonomisk.
En samlet, stabil front i kølvandet på det hele.
Så du er fanget.
Jøsses. Nogle ting ændrer sig aldrig.
Men nogle ting gør.
Ed.
Der er han.
- Ja, du kom. - Ja.
Ed, kom.
- Du skal også med på billedet. - Nej, ellers tak, Harris.
Jeg undgår granskningen.
- Venter vi Cadence? - Hun kommer.
Tak.
Skal vi hente hende?
Nej, det er hendes valg.
Jeg ønskede at tro, vi hjalp dig
ved intet at røbe.
Nu ved jeg, det var egoistisk.
Jeg ville bare have en sommer til.
Jeg ville ikke gøre dig mere syg,
men kærligheden til dig var ustoppelig.
Selv da alt andet ved mig var ved at svinde bort,
elskede jeg dig lige så højt som altid.
Der er noget, du ikke ved...
Måske vil du elske mig mindre.
Lige før midnat
kiggede jeg ud, og jeg så dig ved båden.
- Jeg burde have ventet... - Jeg var for længe om det.
Jeg var nedenunder.
Jeg kunne være nået ud, mens klokken stadig slog.
Men...
...jeg så på familiefotoet.
De sorte perler,
som mødrene var så besatte af hele vores liv.
De var besatte af dem.
Besatte af, hvem der måtte bære dem til jul og til påske.
Besatte af, hvem der var den bedste, hvem der var den mest elskede.
Og jeg ville have dem.
Jeg kan ikke engang forklare hvorfor.
Derfor var du inde i huset, Gat.
Derfor døde du.
Nej!
Det hele var min skyld.
Det var vores skyld.
Nej.
Jeg blev utålmodig og fulgte ikke planen.
Jeg var lige så involveret som dig.
Sandheden er,
at jeg har brændt stedet ned en million gange i mit hoved.
Jeg bebrejder dig ikke.
Harris vil have mig til at fortsætte Sinclair-løgnen,
som om jeg er en helt.
Jeg vil ikke være den slags løgner.
Men hvad med...
...mødrene og Småfolkene...
...din mor...
...Ed?
De tror alle sammen, det var et uheld.
Hvordan kommer de ellers videre?
Måske er det okay at lade dem foregive.
Du kender sandheden nu,
så du bestemmer resten af historien.
Det er det vigtigste.
Desuden...
...er nogle eventyr ikke så slemme.
Det har jeg sagt hele sommeren.
Mener du det eventyr...
...hvor vi to bliver konge og dronning af Beechwood Island?
Nej.
Eventyret, hvor vi pakker
og forlader landet, hvor det altid er sommer.
I den virkelige verden
bliver det koldt.
Radiatoren i vores hul af en kollegielejlighed
larmer helt vildt hele natten.
Du skriver for litteraturmagasinet.
Jeg får en tato, du foregiver at hade.
Min mor kommer på besøg og lærer os at lave poha.
Vi skændes om, hvem der glemte at fjerne fnulleret fra tørretumbleren.
Et semester er vi væk fra hinanden,
og vi skriver breve.
Rigtige breve med posten.
Når vi er sammen i lejligheden igen,
begynder jeg at spare op til en ring, selvom du siger...
- Jeg behøver ingen. - ...du ingen behøver.
Til vores dages ende.
I en bedre verden.
Gat.
Kom nu. En sidste gang.
Kanonkugle!
Der er hun.
Cadence den første.
Ed.
Hej.
Dejligt, at du er her.
I lige måde.
Cadence.
Jeg vil gerne præsentere dig for denne unge dame.
Hun vil stille nogle spørgsmål.
Hvilken slags?
Det er en artikel om din morfar som patriark,
men i bund og grund om din families karakterstyrke.
Det kan jeg vist ikke hjælpe med.
Cadence.
Jeg er bare ikke til eventyr længere.
Mit navn er Cadence Eastman.
Engang var jeg sød og flittig,
hæmningsløs, ambitiøs og drak stærk kaffe.
Men jeg var også svag og medskyldig.
Jeg kender til tabet af stor kærlighed nu,
og jeg kender til at rejse sig af asken,
endda i skyggen af det, der engang stod stolt.
Engang var jeg en Sinclair,
og jeg vil nok altid være en Løgner,
for du skal vide, at Løgnere er for evigt.
- Carrie? - Jeg kommer!
Jeg tjekker lige, at alt er låst.
- Vi ses ved kajen. - Okay.
Kom. Will.
Har du den?
Forlod du os ikke?
Jeg tror ikke, jeg kan.
Tekster af: Vibeke Petersen
Kreativ supervisor Lotte Udsen