Noe fælt skjedde i fjor sommer.
DJEVELEN DU KJENNER
Du kom ikke på sykehuset eller ringte.
Hvorfor forbød du alle
å snakke med meg om livet mitt?
Du gjør dette mot deg selv, Cady.
Det er din egen ødelagte hjerne som er fienden du raser mot.
TIDLIGERE PÅ WE WERE LIARS
Du drar.
Ikke åpne den før bursdagen din neste uke.
Du vet,
du kunne gjeninnføre "ingen kjærester på Beechwood"-regelen.
Cadence klarer seg.
Du likte dem aldri. Gat og Ed.
Sier du jeg er rasist?
Pass deg.
Du kan få vondt.
Jeg tror på hvem vi er.
Hvem vi har vært i århundrer.
Har gått for langt.
Han har revidert testamentet.
Jeg tror han planlegger å overlate alt til én datter eller et barnebarn.
Hva om vi rotet det til så skikkelig at bare en Sinclair kan rydde opp?
Hva om alle de smålige, materielle tingene som ødela familien vår, bare ble borte?
Vi kan rive det.
Gi Harris og mødrene en lærepenge.
Jeg husker det nå.
Vi brente ned dette stedet.
Hvis du vil bo der folk ikke er redde for mus...
GIR BEECHWOOD...
...kan du ikke bo i et palass.
Eller kanskje, bare kanskje,
brenner du ned det jævla palasset.
Kan dere forestille dere det?
Jeg kan se for meg mødrenes ansikter.
Jeg mener det.
Clairmont er bare trofeer.
Trofeer vunnet med en tåpelig, urettferdig fordel.
Ja, det er patriarkatets høysete.
Med Harris ved roret og ved bordenden.
Hvis alt var borte, måtte vi begynne på nytt.
Kanskje de ville stoppet.
Kanskje vi blir en familie igjen.
Som en renselse.
Det kan ikke bli verre.
Gat?
Her pleier du å være fornuftens stemme.
Et Sinclair-hus. Har ingen stemme.
Dere vet at jeg ikke er velkommen her lenger.
Det er derfor vi må vi gjøre noe.
De river hverandre i filler, og tar med seg oss.
De må lære.
Vi blir straffet og sendt på kostskole i de sveitsiske Alpene.
Nei. Vi er lei for
at vi overfylte oppvaskmaskinen og stjal den gode whiskyen.
Så lagde vi s'mores og så film på Cuddledown.
Vi så Skulk med stil og Den sjette sansen for Johnny før vi sovnet.
Og vi luktet røyken for sent.
De ville ikke tro oss, men samme det.
- Fordi? - Folk kan jo snakke.
- Ja. - De stilte spørsmål som:
"Hvordan ødela Sinclair-jentene barna sine så mye
- "at de brente ned huset sitt?" - Greit.
Genialt, men vi kan ikke å stifte brann.
Vi deler oss opp.
Det er masse bensin i naustet.
Vi må være grundige. Jeg tar underetasjen.
Jeg tar østfløyen.
Visst faen, Mirren.
Du vil bare se din mors gamle rom brenne, jævla pyroman.
Greit. Jeg tar loftet.
Vi arbeider ovenfra og ned.
Heller bensin. Tenner fyrstikken og kommer oss ut.
Og jeg?
Båten ligger til kai i Windemere, ikke sant?
Kjør den rundt, så er du fluktsjåføren vår. Perfekt.
- Jeg kjører ikke båten. Det vet du. - Men...
- Gat. - Hva da?
Du kan si at du ikke så at brannen startet,
og du fikk oss i sikkerhet. Det blir ingen løgn.
Og så fort alt inne er borte, er makten deres borte.
Harris må gi deg en stor heltevelkomst neste sommer.
Selv Ed. Vi kan ordne dette.
Jeg...
Faen. Jeg vil hjelpe til.
Huset er stort. Den må spre seg fort,
før brannvesenet kommer seg hit.
Etter jeg har hjulpet til, kommer jeg med båten.
Ingen bensin nær hovedtrappa. En trygg utvei.
Når pendeluret slår tolv,
tenner vi fyrstikken og løper som faen.
- Samme hva. - Samme hva, for faen, så løper vi.
Løgnere for alltid?
Løgnere for alltid.
Det gir mening nå.
Tenk at vi gjorde det.
Mødrene har ikke kranglet. Og Gat ble invitert tilbake.
Det virket.
- Jeg... - Mir, hun husker bare brannen.
Ja.
Vent.
Jeg overser noe.
Dette forklarer ikke hvordan jeg havnet i vannet.
Kom. Vi bør hente Gat.
Greit. Vi kommer tilbake.
Kom igjen, Cady.
Hun kommer til å huske resten.
Snart.
Hun begynner å forstå det.
Tror jeg skjønner.
Svømte vi fra båten etter brannen for å feire?
Jeg slo hodet og dere fant meg ikke?
Dere var redde. Vi var fulle. Vi gjorde noe ulovlig. Dere dro.
- Nei. - Jeg forstår.
Virkelig.
Du måtte bli invitert tilbake, Gat.
- Her er du. Så det var verdt det. - Slutt, Cady.
Vi vet ikke hvordan du havnet i vannet.
- Greit. - Vi snakket sant.
- Dere vet noe jeg ikke vet. - Bare litt.
Og vi kan ikke bare si det.
Hver gang folk gjør det...
Ja, og så glemmer du det uansett.
Vi vil hjelpe deg. Virkelig. Det er bare det...
Hver gang jeg nærmer meg sannheten,
kryper en smertedrage inn i hjernen min og stopper meg.
Men når vi er løgnere som er løgnere, blir dragen distrahert.
Jeg har en idé.
Er dere klare?
Bare en velkjent, ikke-traumatisk, fredelig aktivitet.
Velg ordene med omhu.
Jeg foretrekker skitne ord-Scrabble fremfor utløs traume-Scrabble.
Ikke vekk dragen.
Hvem begynner?
SKÅL
Skål.
Molotovcocktailer fra en sommer med Sinclair-søstrenes tomflasker.
Poetisk, på et vis.
Vi ses i en bedre verden.
Jeg husker at vi to var på kjøkkenet, ikke sant?
Vi ses i en bedre verden.
Ok. Vi fikser dette.
- Hei. - Hei.
Greit.
Nei.
Her er bensinen.
Tenkte den var lettere å bære opp enn de store røde.
Genialt.
Ved midnatt, ja?
Det er en date.
Ironisk, ikke sant? The Boston Sentinel.
Avisen som startet Sinclair-forlagsimperiet.
Det som betalte for huset, er det som vil brenne det ned.
IRONI
Jeg vet jeg stavet det riktig nå, så jeg lærer, eller noe sånt.
Planen var at du skulle starte på loftet, ikke sant?
Ja.
Mange minner der oppe.
Jeg gledet meg sånn til å brenne opp pikerommet til mamma.
Hun var den verste av dem alle.
Jaget etter pengene og gikk etter søstrene med klørne ute.
HEVN
Det var derfor jeg gikk med på planen.
Det føltes nok bra.
Bare et gjesterom.
Bestemor hadde ikke et alter med Teen-ukeblader
eller gammel neglelakk.
Kanskje hun aldri rotet slik.
Kanskje hun bare alltid var full av giftig positivitet og perfeksjon.
Uansett, Cady, jeg...
Er dette virkelig til hjelp for deg?
- Ja. - Greit.
Jeg tror det.
Jeg husker noe.
Lukten.
Jeg følte meg høy av den.
Bensinen.
Adrenalinet.
Jeg følte meg som en revolusjonær.
Jeg prøvde å snakke med mamma og Harris.
De lyttet ikke.
Så de fortjente dette.
For å ikke se Gat, Ed eller noen andre enn Sinclair-familien.
Jeg hadde forelsket meg i noen Harris Sinclair anså som uverdig.
Og jeg måtte rense hatet hans.
Jeg trodde at om vi ødela det,
ville vi kunne gjenoppbygge det.
En ny start for oss alle.
TRO
TOLV
Midnatt.
Røyken svir, ikke sant?
Og jeg visste ikke
hvor høylytt ild kan være.
LYD
Nei!
Hundene.
Nei! Jeg kommer!
Moren min ga dem angstdempende så de var stille under middagen.
Nei.
Nei, ikke hundene.
Nei!
Nei.
Franklin. Eleanor. Kom igjen.
Det var en gang en prinsesse som trodde hun kunne befri kongeriket fra det stygge.
Full av sprit og dårskap
raste hun inn på dragen sin og slapp ut helvete og ild.
I sin arroganse glemte hun den viktigste lærepengen av alle.
Revolusjon er blodig, og altfor ofte er det de uskyldige som faller.
Franklin, Eleanor. Kom.
Sånn ja.
Kom hit. Sånn ja. Gi meg den.
Hent den.
Besten.
Cadence den første.
Kom og sett deg.
Vi holdt ikke sandslottkonkurransen i år.
Noen burde ha minnet meg på det.
Jeg ville bare si...
Unnskyld.
Du har samlet deg.
Minnene dine.
Tja...
Jeg savner dem.
På rare tidspunkt.
Alltid ubeleilige, virker det som.
Og ikke vær lei deg.
Du var heltemodig.
Et godt eksempel.
Det er bare den defekte ledningen å skylde på...
...og den gassledningen.
Du.
Hva sier du til at jeg og løgnerne
kommer til New Clairmont på middag i kveld?
Alle sammen.
Gat også.
Det er viktig at han vet han er velkommen.
Tja...
Attenårsdagen din er snart.
Ja. Om tre dager.
Ja, tid.
Vanskelig å holde rede på om sommeren, ikke sant?
Ja.
Jeg har tatt vare på dette.
Helst ikke.
Det er bursdagsgaven din.
Du kan åpne den
når du er klar.
Takk.
Her borte!
Bli hos meg.
Hei, Cady? Hva gjør du her ute?
Du snakket med Harris. Ville se at alt var i orden.
Jeg tror han vet noe.
Eller alt.
Og han ga meg dette.
Familiens kjærlighetslenke.
Hvordan overlevde det brannen?
Cady?
Vi advarte deg. Det er dårlige minner.
Nei.
- Du savner hukommelsestapet. - Nei.
Nei! Jeg må vite det.
Hvor var dere da de fant meg på land?
Hvorfor ringte dere ikke?
Hvorfor ringte ingen av dere?
Du.
Cady.
Det går bra.
- Du må roe ned. - Hun får panikkanfall.
Pust.
Nei!
Jeg er sterk nok til å vite min egen historie.
Vær så snill.
Greit.
Ja.
Vi skulle møtes ved midnatt.
Jeg var der klokka 23.56. Jeg var klar.
Jeg var også klar.
Jeg skulle tenne på mammas gamle soverom,
men så fant jeg noe.
Moren min prøvde.
RESTAURERE MALERIER
Jeg vet ikke hvorfor hun ikke sa unnskyld, men hun prøvde.
Jeg følte meg så skyldig.
Vi hadde en plan.
Tenn en fyrstikk og stikk.
Jeg ble litt distrahert.
Hørte nesten ikke klokka.
Men jeg hørte den i tide.
Jeg tente ikke opp rotet mitt. Jeg bare...
Jeg kom meg ut derfra.
Men røyken fylte tårnet så utrolig fort.
Klokken slo tolv. Brannen hadde startet.
Dere skulle komme ut, tenne fyrstikken og gå ut.
Faen.
Det var så mye flammer.
Kanskje jeg ikke fant veien ut.
Jeg vet ikke.
Johnny!
Måtte gå.
Cady!
Jeg måtte finne deg, Cadence.
Jeg lette overalt.
Jeg lette vel for lenge.
Cady!
Det var avisene, kanskje.
For mye brennbart.
Johnny!
Johnny! Cady!
For mye tennstoff.
Cady! Mirren!
Hvor er dere?
Vi tenkte ikke på gassledningen.
Cady!
Alle gjorde feil. Og det fikk konsekvenser.
Nei.
Vi visste ikke hvordan en stifter brann.
Johnny!
Mirren!
Gat!
Vi har bekreftet at Jonathan Sinclair Dennis,
Mirren Sinclair Sheffield og Gatwick Patil døde
i husbrannen nær Martha's Vineyard.
SINCLAIR-BARN DØR I BRANN
Hjemmet til Harris Sinclair og Tipper Taft Sinclair
brant ned før brannvesenet kom.
Cadence?
Det går bra, mamma. Slapp av.
Hvorfor ringte du ikke?
Den kvelden ødela meg også.
Det er derfor jeg ikke kan snakke om det.
Ikke klag når jeg prøver å gjøre deg pen.
Hun er allerede pen.
Er dette Johnnys telefon?
Er det min telefon?
La det være, mamma. Få den.
Foreldrene mine tok telefonen min. Skjermene gjør migrenen verre.
BORTE FOR TIDLIG
Ingenting jeg finner ut, vil endre hva jeg føler for deg, Gat.
SINCLAIR-BARN OG -BARNEBARN DØR I BRANN
Gat...
Cady, fortell meg en spøkelseshistorie.
Jeg er helt tom. Spør Mirren.
Veldig morsomt.
...FAMILIEFORBANNELSE...
ØDELEGGENDE BRANN...
Cadence?
Mamma.
Hjelp meg.
Mamma.
Det går bra.
TIL CADY FRA GAT
Ikke åpne den før bursdagen din neste uke.
Cady, jeg brukte dette perlekjedet hele sommeren.
Jeg elsker deg. Hilsen Gat.
Hvordan går det?
Jeg føler at hjertet mitt
blør gjennom blusen hele tiden.
Det er normalt.
Sorgen kommer alltid snikende.
Og migrenen?
Jeg...
Jeg tror jeg tok for mange piller.
Vanskelig å ikke ta dem.
Jeg tror jeg trenger hjelp
til å ikke ta dem lenger.
Takk for at du sa det.
Jeg skal ringe legen
og faren din.
Vi skal gi deg all den hjelpen du trenger, i Vermont.
Hva skjedde med at "alle lidelser kan kureres
"med salt, luft og utendørstrening"?
Loven gjelder visst ikke for å miste dem du elsker mest.
Stol på meg.
Jeg sjekket regelboka om og om igjen.
Du snakker vel ikke om pappa?
Nei.
Det var en annen...
...lenge.
Og jeg klandret fortsatt faren din for at han dro.
For jeg ville ikke ha gjort det.
Det er ikke det Sinclair-familien gjør.
Jeg...
Jeg håper du ikke hater meg
for at jeg lot deg klandre ham også.
Jeg var nok redd for at hvis du hadde muligheten,
ville du ikke velge dette.
Velge meg.
Du bør vite at du har et valg.
Jeg vet det. Å være en Sinclair er ikke lett.
Men det er nok vanskeligere å ikke være en Sinclair.
Valget er ditt.
Hei.
Hvor har du vært?
Et tennismesterskap.
Jeg vant faktisk.
Ja. Og så feiret jeg på festbåten.
Og det førte til en orgie, som jeg også vant.
Det er der jeg har vært.
Jeg mener det.
Hvor var du?
Før du kom hit nå.
Jeg sov.
På et vis.
Det er som en myk ingenting, på en måte,
og så et trekk, og så er jeg her.
Trodde aldri jeg fikk se deg igjen.
Trodde du vi kom fra din sprø
og traumatiserte fantasi?
Hvorfor ser du for deg en drittsekkversjon av meg som ikke sier farvel?
Akkurat.
Du har aldri vært en drittsekk.
Nei.
Hør her.
Jeg er lei for denne sommeren.
Du ville bare ha tilbake minnene
for å føle deg bedre, og jeg sto imot.
Jeg ville ikke at du skulle huske, for jeg trodde
at jeg kunne havne et sted som ikke er så mykt.
Du tror ikke på helvete.
Det er en oppdiktet trussel.
Det må være en slags straff for å ha alt jeg hadde
uten å gjøre noe bra med det.
Unnskyld for at jeg løy.
Jeg vil ikke bli brent igjen.
Johnny...
...hvis helvete er ekte,
er jeg også fordømt.
Du vil gjøre en million gode ting med livet.
Du er så lei deg for den natta
at du vil gjøre fantastiske ting resten av livet.
Så fantastiske at de må bygge et nytt nivå i himmelen.
En himmel som venter på meg,
har deg også.
Han glir.
Den legendariske Harris Sinclair
brukte to ulike sko til middagen.
Jeg hater når ting er morsomme og triste samtidig.
Ja, men du trenger ikke å gni det inn.
Det er støtende og frekt.
- 128? - Hvordan?
- 128? - Ja.
Du trengte ikke å understreke "sist" så mange ganger.
Men du tapte.
Vil du spille?
Kanskje senere.
Dere.
Går det bra?
Det er for stille her nå.
Ja.
Ferdig med Scrabble.
- Jeg vil bade. - Enig.
- Førstemann. - Urettferdig.
- Jeg vinner. - Ha det.
Du tjuvstartet.
Skulle ønske jeg var snillere mot dem.
Småttisene.
De ville alltid at jeg skulle lære dem å flette håret,
lage vennskapsarmbånd.
Jeg snakket aldri med dem med mindre jeg måtte.
Mirren.
La meg være den som angrer.
Du burde være lett som luft.
Du burde være en jævla solstråle.
Jeg suger til å være gjenferd.
Jeg ville være flink til det.
Jeg ville være flink til alt, kunsten, sexen og karakterene,
og til å være Bess Sinclairs datter.
Kanskje det var der alt gikk galt, mellom oss.
Hvis vi bare hadde latt hverandre være uperfekte,
så kunne vi ha sett hverandre.
Cady.
Jeg tror ikke noen noen gang virkelig så meg.
Og nå vil ingen gjøre det og...
Nei. Se på meg.
Løgnerne så deg, Mirren.
Og jeg vil se deg
resten av livet.
Jeg er så sliten, Cady.
Jeg er så sliten.
Cady?
Han kommer.
Takk for gaven, men jeg vil ikke ha det.
Gi det til noen som vil ha det.
Tull.
Hvem ellers?
Du er det første Sinclair-barnebarnet.
Jeg vil ikke være det.
Arvingen.
Greit.
Hvem vil du være?
Kanskje du kan være
et arrogant barn med en forelskelse
som ble sint på familien og begikk brannstiftelse
dyremishandling og uaktsomt drap.
Du elsker en historie.
Du har det fra Tip, selvfølgelig,
med en forkjærlighet for eventyrslutter.
Men jeg kjenner også til helter og skurker,
vendinger og troper.
Men viktigst av alt, jeg kan selge en historie.
Absolutt til tantene dine,
og moren din,
eller de stakkars småttisene som har mistet Johnny og Mirren.
Ja, det var en villfaren gnist.
Det var en uvitende arbeider
som lagret bensinen på feil måte.
Vinden tok en grusom vending.
Og du døde nesten,
og risikerte livet i et forsøk på å redde de andre,
som enhver god Sinclair ville gjort.
Jeg ville ha fortalt den historien.
Når journalisten kommer på lørdag, husk det.
Journalist?
Til Beechwood?
Nok en forside på Time.
Jeg vil stoppe ryktene om en familieforbannelse
i mitt siste store portrettintervju.
Jeg vil trekke meg tilbake fra offentligheten i min beste alder.
Så...
...tiden er inne...
...til å gi stafettpinnen til et verdig, nytt ansikt i familien.
Bruk det.
Det er tidlig.
Det er ett år siden i dag.
Jeg vet det.
Ett år.
Sound's Edge Gallery vil vise Mirrens kunst.
Hun ville ha elsket det.
De var ivrige.
Jeg bare...
Jeg håper at når folk ser på det,
ser de henne.
Jeg vil sørge for at
hun blir sett som mer enn bare en tragedie.
Det var en fin ting å gjøre for henne.
Tja,
det er for sent å gjøre ting for henne. Så...
Jeg ville alltid ha det mamma hadde.
Jeg ville ha en mann fra en god familie,
et vakkert hjem, tre døtre,
og jeg dagdrømte om
navn og hvordan jeg skulle kle dem,
og hvordan jeg skulle oppdra dem til å bli så perfekte.
Jeg tror jeg var
så opptatt med å tilpasse dem at...
...jeg glemte å bare være glad i dem.
Mirren visste at du var glad i henne.
Det gjorde hun.
Noen ganger tror jeg at å miste dem var straffen vår.
Som den lille gloen som ble sendt fra Gud,
universet eller Beechwood Island.
Straff for hva?
For det vi gjorde.
Under Sommer 16.
Den sommeren...
Den sommeren jeg var 16 år.
Men så tror jeg at om det var straffen,
så ville vel ikke Penny blitt spart?
Nei.
- Kom igjen. - Takk.
Kom igjen.
Er du ekte?
Jeg tror det.
Jeg heter Cadence.
Gat.
Sisten. Du har den.
Jeg skal ta deg, Cadence.
- Visste du ville komme etter. - Alltid.
Er du ekte?
Jeg vet ikke.
Jeg vet virkelig ikke.
Skjønn.
Amerikansk kongelig. Virkelig.
Hyggelig av Brody å komme i dag, Bess.
Tapet viste oss hvor sterkt ekteskapet vårt er.
Kan dere stå fra eldst til yngst?
Det er en betingelse ved at pappa hjelper ham økonomisk.
En forent, stabil front, i kjølvannet av alt.
Så du er fanget.
Herregud. Noen ting forandrer seg aldri.
Men noen ting gjør det.
Ed.
Der er han.
- Du kom. - Ja.
Ed, kom igjen.
- Du burde være med på bildet også. - Nei, det går bra, Harris.
For å unngå gransking.
- Kommer Cadence? - Hun kommer.
Takk.
Skal vi hente henne?
Nei, det er hennes valg.
Jeg ville tro at vi hjalp deg
ved å holde det hemmelig.
Nå vet jeg at det var egoistisk.
Jeg ville bare ha én sommer til.
Jeg ville ikke gjøre deg sykere,
men jeg ville ha deg hele tiden.
Selv når alt annet ved meg føltes som om det bleknet,
elsket jeg deg like høyt.
Det er noe du ikke vet
som kan få deg til å elske meg mindre.
Rett før midnatt
så jeg ut og så deg ved båten.
- Jeg burde ha ventet, men... - Jeg var for treig.
Jeg var nede.
Jeg kunne ha kommet meg ut mens klokka fortsatt ringte,
men...
...jeg så på familiebildet.
Det sorte perlekjedet,
det mamma var så besatt av hele livet.
De var besatt av det.
Hvem som fikk bruke det til jul, til påske.
Hvem som var best, hvem som var mest elsket.
Og jeg ville ha det.
Kan ikke forklare hvorfor.
Det var derfor du var inne, Gat.
Det var derfor du døde.
Nei!
Det var bare min feil.
Det er vår feil.
Nei.
Jeg ble utålmodig og fulgte ikke planen.
Jeg var like involvert som deg, Cady.
Sannheten er
at jeg brente ned det stedet en million ganger i hodet mitt.
Jeg klandrer deg ikke.
Harris vil at jeg skal fortsette med Sinclair-løgnen
som om jeg er en helt.
Og jeg vil ikke være den typen løgner.
Men hva med
mødrene og småttisene...
...moren din...
Ed?
Alle tror at det var en ulykke.
Hvordan kan de gå videre om de får vite?
Kanskje det er greit å la dem late som.
Du vet sannheten nå.
Du får bestemme resten av historien.
Det er det som betyr noe.
Dessuten,
noen eventyr er ikke så ille.
Har fortalt et til meg selv i sommer.
Mener du det
der du og jeg blir konge og dronning av Beechwood Island?
Nei.
Det der vi to pakker
og forlater mytelandet med evig sommer.
Ute i den virkelige verden
blir det kaldt.
Radiatoren i den elendige studentleiligheten
bråker hele natten.
Du skriver for litteraturmagasinet.
Jeg får en tatovering du liksom hater.
Moren min kommer på besøk og lærer oss å lage poha.
Vi krangler om hvem som glemte å fjerne lo fra tørketrommelen.
Ett semester må vi ha et avstandsforhold,
og vi skriver brev,
ekte brev i posten.
Når vi er tilbake i leiligheten,
begynner jeg å spare til en ring til deg, selv om du sier...
- Jeg trenger ikke. - ...at du ikke trenger.
Lykkelig alle våre dager.
I en bedre verden.
Gat.
Kom igjen. En siste gang.
Bomben!
Der er hun.
Cadence den første.
Ed.
Hei.
Jeg er glad du er her.
Glad du også er det.
Cadence.
Jeg vil introdusere deg for denne unge damen.
Hun skal stille noen spørsmål.
Hva slags spørsmål?
Det handler om bestefaren din som patriark,
men egentlig om familiens karakterstyrke.
Jeg kan ikke hjelpe deg.
Cadence.
Jeg liker ikke eventyr lenger.
Jeg heter Cadence Eastman.
Jeg var en gang sukker og innsats,
ubetenksom løssluppenhet, ambisjon og sterk kaffe.
Men jeg var også svakhet og delaktighet.
Jeg vet hva tap av kjærlighet er nå,
og jeg vet om arbeidet med å gjenoppbygge fra aske,
selv i skyggen kastet av det som ruvet.
Jeg pleide å være en Sinclair.
og jeg er vel alltid en løgner,
for du skal vite at løgnere varer evig.
- Carrie? - Kommer.
Jeg skal bare sjekke at alt er låst.
- Vi møtes på kaia, ok? - Ok.
Kom igjen, Will.
Har du den?
Jeg trodde du dro.
Jeg tror ikke jeg kan.
Tekst: Bente
Kreativ leder Gry Viola Impelluso