S-a întâmplat ceva îngrozitor.
DIAVOLULUI CUNOSCUT
N-ați venit la spital și nu m-ați sunat.
De ce le-ai interzis tuturor
să-mi vorbească despre viața mea?
Îți faci asta cu mâna ta, Cady.
Creierul tău bolnav e inamicul împotriva căruia te revolți.
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Pleci.
Nu-l deschide până la ziua ta, da?
M-am gândit
că ai putea reinstaura regula „fără iubiți pe Beechwood”.
Cadence va fi bine.
Nu ți-au plăcut, nu? Gat și Ed.
Spui că sunt rasist?
Ai grijă!
Să nu te rănești.
Cred în cine suntem noi.
În cine am fost, de secole.
E prea dus cu pluta.
Și-a revizuit testamentul.
Cred că vrea să lase toată averea unei fiice sau unui nepot preferat.
Dacă am face o mizerie așa mare, încât să poată fi curățată doar de un Sinclair?
Dacă toate lucrurile mărunte care ne-au distrus familia ar dispărea?
Putem s-o dărâmăm.
Să le dăm o lecție de neuitat.
Acum îmi amintesc.
Am ars locul ăsta din temelii.
Dacă vrei să trăiești unde oamenii n-au frică de șoareci...
CEDEZ INSULA...
... trebuie să renunți la palate.
Sau poate... zic și eu...
arzi palatul din temelii.
Vă puteți imagina?
Îmi pot imagina fețele mamelor.
Vorbesc serios.
Clairmont e o grămadă de trofee.
Trofee câștigate cu un avantaj nedrept.
Practic, e sediul patriarhatului.
Cu Harris în fruntea mesei.
Da. Deci, dacă ar dispărea tot, am lua-o de la capăt.
Poate că o să se oprească
și am fi din nou o familie.
Ar fi ca o purificare.
Oricum, mai rău de atât nu se poate, nu?
Gat?
De obicei, aici intervii tu cu vocea rațiunii.
E casa Sinclair. N-am nimic de zis.
Știți că nici n-o să mai fiu binevenit aici.
De asta trebuie să facem ceva.
Se distrug reciproc și ne trag și pe noi la fund.
Trebuie să învețe.
O să ne pedepsească și o să ne trimită la un internat în Alpi.
Nu. Ne pare rău
că am umplut mașina de spălat vase și că am furat whiskyul bun.
Apoi am fript bezele și ne-am uitat la filme în casa Tandrețe.
Am vizionat Chiulangiul și Al șaselea simț pentru Johnny, apoi am adormit.
Și am simțit fumul prea târziu.
Și n-o să ne creadă, dar n-o să conteze.
- Pentru că? - Oamenii pot vorbi, nu?
- Da. - Ar pune întrebări:
„Cum și-au distrus fetele Sinclair copiii atât de rău,
- ... „de și-au ars propria casă?” - Bine.
E un plan genial, dar nu știm cum să incendiem.
Divizăm și cucerim.
E destul combustibil la debarcader.
Trebuie să fim minuțioși. Eu mă ocup de subsol.
Eu, de aripa de est.
Așa, Mirren!
Tu vrei doar să vezi cum arde vechea cameră a mamei tale.
Bine, eu mă ocup de pod.
Lucrăm de sus în jos.
Turnăm benzină, aprindem chibritul și ne cărăm naibii.
Și eu?
Barca e andocată la Windemere, nu?
Adu-o și vei fi șoferul nostru de evadare.
- Nu conduc barca, știi asta. - Bine, dar...
- Gat! - Ce e?
O să poți să spui că n-ai văzut incendiul
și ne-ai dus la loc sigur. Și n-o să fie o minciună.
După ce dispar lucrurile dinăuntru, dispare și puterea lor.
Și Harris va trebui să te întâmpine ca pe un erou vara viitoare.
Chiar și pe Ed. Putem rezolva asta.
Eu...
La naiba, vreau să ajut.
E o casă mare. Trebuie să se răspândească rapid,
înainte să vină pompierii.
După ce ajut cu arsenalul, aduc barca.
Fără benzină lângă scară. Vrem o ieșire sigură.
Și, când ceasul bunicului bate ora 00:00,
aprindem chibritul și fugim ca apucații.
- Orice ar fi. - Orice ar fi, fugim.
Mincinoși pe vecie?
Mincinoși pe vecie.
MINCINOȘII
Acum are logică.
Nu pot să cred ce am făcut.
Mamele nu s-au certat. Și Gat a fost invitat înapoi.
A funcționat.
- Adică... - Mir, își amintește incendiul.
Da.
Stați așa!
Îmi scapă ceva.
Tot nu explică cum am ajuns în apă.
Haide! Ar trebui să-l chemăm pe Gat.
Bine? Ne întoarcem.
Haide, Cady!
O să-și amintească restul.
În curând.
Începe să pună totul cap la cap.
Cred că înțeleg.
Am înotat după incendiu ca să sărbătorim?
M-am lovit la cap și nu m-ați găsit, nu?
Erați speriați. Eram beți. Comiseserăm o infracțiune. Ați plecat.
- Nu. - Înțeleg.
Serios.
Voiam să fii invitat înapoi, Gat.
- Și iată-te, deci merită pentru mine. - Termină!
Nu știm cum ai ajuns în apă.
- Păi... - Ți-am spus adevărul.
- Știți ceva ce eu nu știu. - Doar puțin.
Și nu putem să-ți spunem direct.
De fiecare dată când îți spune cineva, tu...
Da, și apoi uiți oricum.
Cady, vrem să te ajutăm, pe bune. Doar că...
De fiecare dată când mă apropii de adevăr,
mi se târăște un dragon al durerii în creier și mă oprește.
Dar, când suntem Mincinoșii în elementul lor, dragonul e distras.
Am o idee.
Sunteți gata?
O activitate familiară, liniștită, care nu mă stimulează.
Alegeți-vă cuvintele cu atenție!
Prefer Scrabble cu cuvinte deocheate ca să declanșeze traumele.
Nu trezi dragonul!
Cine e primul?
NOROC
Noroc!
Cocktailuri Molotov din sticlele goale ale surorilor Sinclair după o vară de băut.
Într-un fel e poetic.
Ne vedem într-o lume mai bună.
Îmi amintesc de noi doi în bucătărie, nu?
Într-o lume mai bună.
Bine, ne descurcăm.
- Bună! - Bună!
În regulă.
Nu!
Aici e benzina.
M-am gândit că sunt mai ușor de cărat decât canistrele.
Genială idee!
La miezul nopții?
E stabilit, frate.
E ironic, nu-i așa? The Boston Sentinel.
Ziarul care a pus bazele imperiului Sinclair.
Lucrul care a plătit pentru casa asta o va arde din temelii.
IRONIE
Și știu că am scris corect de data asta, așa că mântuire sau ce-o fi.
Plănuiserăm să începi din pod, nu?
Da.
Erau multe amintiri acolo.
Abia așteptam să incendiez dormitorul copilăriei mamei mele.
A fost cea mai rea dintre toate.
A fugit după bani, și-a agresat surorile.
RĂZBUNARE
Sincer, doar de asta am fost de acord cu planul.
Pariez că a fost bine.
Era o cameră de oaspeți.
Nu e ca și cum bunica avea un altar cu revistele ei Teen
sau cu ojă expirată.
Poate că n-a avut așa ceva.
Poate că a oglindit mereu toxicitate pozitivă, perfecțiune.
Dar, Cady...
Te ajută chestiile astea acum?
- Da. - Bine.
Cred că da.
Îmi amintesc câte ceva.
Mirosul.
M-a intoxicat.
Benzina.
Adrenalina.
M-am simțit ca o revoluționară.
Am încercat să vorbesc cu mama, cu Harris.
Dar nu m-au ascultat.
Așa că au meritat asta.
Nu i-au înțeles pe Gat, pe Ed, pe nimeni în afară de familia Sinclair.
Mă îndrăgostisem de cineva pe care Harris Sinclair nu-l considera vrednic.
Și trebuia să-i purific ura.
Credeam din tot sufletul că, dacă o distrugem,
vom putea reconstrui.
Un nou început pentru noi toți.
CREDINȚĂ
DOUĂSPREZECE
Miezul nopții.
Fumul e înțepător, nu?
Și nu mi-am dat seama...
cât de zgomotos poate fi focul.
ZGOMOT
Nu!
Câinii.
Nu! Vin!
Mama le dăduse pastilele de anxietate ca să fie liniștiți la cină.
Nu.
Nu!
Nu, nu câinii.
Nu, nu câinii!
Nu!
Franklin. Eleanor. Haideți!
A fost odată ca niciodată o prințesă care credea că poate scăpa regatul de urâțenie.
Îmbătată de convingerile sale absurde,
călare pe dragon, a mistuit totul în calea sa.
În aroganța ei, a uitat cea mai importantă lecție.
Revoluția e sângeroasă, și cel mai adesea cad cei nevinovați.
Franklin! Eleanor! Hai!
Așa.
Vino încoace! Așa! Dă-mi-o!
Bun. Du-te după ea!
Bunicule!
Cadence I.
Vino, ia loc!
Anul ăsta n-am organizat concursul anual de castele de nisip, nu?
Trebuia să-mi amintească cineva.
Voiam doar să spun...
că îmi pare rău.
Ți-ai revenit, atunci.
Amintirile tale.
Ei bine...
Mi-e dor de ei.
În momente ciudate.
Cele neplăcute, întotdeauna, se pare.
Și să nu-ți pară rău!
Ai făcut ceva eroic.
Un exemplu de urmat.
E vina cablurilor defecte și...
conducta de gaz.
Auzi...
Ce zici dacă eu și Mincinoșii venim diseară
la New Clairmont ca să luăm cina împreună?
Toți, adică.
Și Gat.
Cred că e important să știe că e binevenit acum.
Ei bine...
Urmează aniversarea ta de 18 ani.
Da, în trei zile.
Da, timpul...
E greu să-i ții evidența vara, nu-i așa?
Da.
Am tot ținut astea la mine.
Aș prefera să nu.
Nu, e cadoul de ziua ta.
Îl deschizi...
când ești pregătită.
Mersi.
Aici!
Rămâi trează!
Cady, ce cauți aici?
Am văzut că vorbeai cu Harris. Am zis să venim.
Cred că știe ceva.
Sau totul.
Și mi-a dat astea.
Ștreangul iubirii familiei.
Cum au scăpat de foc?
Cady?
Am vrut să te avertizăm. Nu-s amintiri fericite.
Nu.
- Nu ți-e dor de amnezie acum? - Nu.
Nu! Trebuie să știu.
Unde erați când m-au găsit pe plajă?
Și de ce n-ați sunat?
De ce nu a sunat niciunul dintre voi?
Cady!
Ești în regulă.
- Calmează-te! - Are un atac de panică.
Respiră!
Nu!
Sunt destul de puternică încât să-mi cunosc propria poveste.
Vă rog.
În regulă.
Da.
Trebuia să ne întâlnim la 00:00.
Eu ajunsesem la 23:56. Eram pregătit.
Și eu eram pregătită.
Urma să dau foc dormitorului mamei mele,
și apoi am găsit ceva.
Mama a încercat.
ARTA RESTAURĂRII PICTURII
Nu știu de ce nu și-a cerut scuze, dar măcar încerca.
Brusc, m-am simțit vinovată.
Dar aveam un plan.
Să aprind chibritul și să ies.
Recunosc că am fost puțin distras.
Era să nu aud ceasul.
Dar l-am auzit la timp.
Nici n-am dat foc mizeriei pe care am făcut-o.
Am plecat de acolo.
Dar fumul s-a ridicat foarte repede în pod.
Ceasul a bătut ora 00:00. Incendiul începuse.
Trebuia să ieși, să aprinzi chibritul și să ieși.
La naiba!
Era atât de mult foc!
Poate că m-am rătăcit.
Nu știu.
Johnny!
N-am putut să aștept.
Cady!
Te-am urmărit, Cadence.
Am căutat peste tot.
Cred că am căutat prea mult.
Cady!
Poate au fost ziarele.
S-au aprins prea ușor.
Johnny!
Johnny! Cady!
Prea multă benzină.
Cady! Mirren!
Unde sunteți?
Nici nu ne-am gândit la conducta de gaz.
Cady!
Am greșit cu toții. Și au fost consecințe.
Nu.
Se pare că nu știam să provocăm incendii.
Johnny!
Mirren!
Gat!
Am primit confirmarea că Jonathan Sinclair Dennis,
Mirren Sinclair Sheffield și Gatwick Patil au pierit
în incendiul de lângă Martha's Vineyard.
Copiii familiei Sinclair mor în incendiu
Casa lui Harris Sinclair și a regretatei Tipper Sinclair
a ars din temelii înainte să ajungă pompierii.
Cadence?
Sunt bine, mamă. Calmează-te!
De ce n-ai sunat?
M-a distrus și pe mine.
De aceea nu pot vorbi despre noaptea aia.
Nu te plânge când încerc să te fac frumoasă!
E deja frumoasă.
E telefonul lui Johnny?
Ce faci cu telefonul meu?
Las-o baltă, mamă! Te rog, dă-l înapoi!
Ai mei mi-au luat telefonul. Lumina ecranului intensifica migrenele.
Ai plecat prea devreme dintre noi
Nimic din ce voi afla nu va schimba ce simt pentru tine, Gat.
Copiii familiei Sinclair mor tragic în incendiu
Gat...
Cady, spune-mi o poveste cu fantome.
Nu mai am. Întreab-o pe Mirren!
Ce amuzant!
BLESTEMUL SINCLAIR
INCENDIU TRAGEDIE
Cadence?
Mamă!
Mami!
Ajută-mă!
Mami!
E în regulă.
PENTRU CADY DE LA GAT
Nu-l deschide până la ziua ta săptămâna viitoare.
Cady, am purtat mărgelele astea aproape de inimă toată vara.
Te iubesc. Gat.
Cum te simți?
Simt că îmi sângerează inima
prin cămașă tot timpul.
E normal.
Tristețea se scurge întotdeauna.
Și migrenele tale?
Eu...
Cred că luam prea multe pastile.
A fost greu să nu le iau.
Cred că am nevoie de ajutor
ca să nu le mai iau.
Mulțumesc că mi-ai spus.
Și o să chem doctorul
și pe tatăl tău,
și o să-ți oferim tot ajutorul de care ai nevoie în Vermont.
Ce s-a întâmplat cu „toate afecțiunile pot fi vindecate
„cu aer sărat și exerciții în aer liber”?
Se pare că legea aia nu funcționează în cazul pierderii marilor iubiri.
Crede-mă!
Am verificat cartea cu reguli din nou și din nou.
Nu vorbești despre tata, nu?
Nu.
A mai fost cineva...
o perioadă lungă de timp.
Și tot am dat vina pe tatăl tău că a plecat.
Pentru că eu n-aș fi făcut asta.
Nu asta face familia Sinclair.
Eu...
Sper că nu mă urăști
că te-am lăsat să dai și tu vina pe el.
Cred că m-am temut că, dacă ai fi avut de ales,
nu ai fi ales asta.
Nu m-ai fi ales... pe mine.
Ar trebui să știi că ai de ales.
Știu, nu e ușor să faci parte din familia Sinclair.
Dar îmi imaginez că e mult mai greu să nu faci parte din familia Sinclair.
Dar alegerea îți aparține.
Bună!
Pe unde ai fost?
Ei bine, la un campionat de tenis.
De fapt, am câștigat.
Și am sărbătorit pe barca de petreceri.
Și asta a dus la o orgie, pe care am câștigat-o, de asemenea.
Și, da, acolo am fost.
Hei, vorbesc serios.
Unde ai fost?
Înainte să apari acum aici.
Dormeam.
Într-un fel.
Într-un fel de neant indulgent,
apoi parcă am fost tras și apoi am ajuns aici.
Credeam că n-o să vă mai văd.
Credeai că suntem plăsmuirea
imaginației tale ciudate?
De ce ți-ai imagina o versiune insolentă a mea care nu și-a luat rămas-bun?
Așa e.
Fiindcă n-ai fost niciodată insolent.
Nu.
Uite...
Îmi pare rău pentru vara asta.
Voiai să-ți recapeți amintirile,
să te simți mai bine, iar eu m-am opus.
Nu voiam să-ți amintești. M-am gândit că, dacă reușești,
aș putea merge undeva unde nu e un neant indulgent.
Nu poți să crezi în iad.
E o amenințare inventată.
Trebuie să existe o pedeapsă pentru că am avut totul la picioare
și n-am făcut nimic bun.
Îmi pare rău că am mințit.
Nu vreau să sufăr din nou.
Johnny...
dacă iadul e real,
și eu sunt terminată.
O să faci un milion de lucruri bune în viață, Cady.
Te simți așa prost pentru seara aia,
încât o să-ți petreci restul vieții făcând lucruri uimitoare.
Atât de uimitoare, încât o să-ți rezerve propriul loc în rai.
Dacă e să mă aștepte un rai,
ai și tu un loc rezervat.
Își pierde judecata.
Legendarul Harris Sinclair
a purtat pantofi diferiți la cină. Știai?
Urăsc când e amuzant și trist în același timp.
Știu, dar nu trebuie să te dai mare.
E jignitor, e nepoliticos.
- 128. - Cum?
- 128? - Am câștigat.
Nu trebuia să subliniezi „ultima” de atâtea ori.
Dar ai pierdut.
Vrei să joci?
Poate mai târziu.
Hei,
sunteți bine?
E prea liniște aici acum.
Da.
M-am săturat de Scrabble.
- Vreau să înot. - Și eu.
- Ne întrecem. - Nu e drept.
- Câștig. - Pa, Cady!
Ai plecat cu avans.
Aș vrea să fi fost mai bună cu ei.
Cu Micuții.
Mereu au vrut să-i învăț să-și împletească părul,
să facă brățări de prietenie.
Doamne, nici nu vorbeam cu ei dacă nu era absolută nevoie.
Mirren...
Lasă-mă pe mine să fiu cea care regretă.
Tu ar trebui să fii ușoară ca un fulg.
Ar trebui să fii o rază de soare.
Se pare că nu mă pricep să fiu fantomă.
Voiam să fiu excelentă la asta.
Voiam să fiu excelentă la tot. La arta mea, la sex, la note.
Și la faptul că-s fiica lui Bess Sinclair.
Poate că acolo a mers totul prost între noi.
Poate că, dacă ne-am fi îngăduit puțin haos uneori,
ne-am fi înțeles una pe alta.
Cady!
Nu cred că m-a înțeles nimeni vreodată.
Și acum nimeni n-o va mai face și...
Nu. Uită-te la mine!
Te-au înțeles Mincinoșii, Mirren.
Și eu o să te înțeleg
pentru tot restul vieții.
Sunt atât de obosită, Cady!
Sunt atât de obosită!
Cady?
O să vină.
Mulțumesc pentru cadou, dar nu le vreau.
Ar trebui să le dai cuiva care le vrea.
Prostii.
Cui altcuiva?
Ești cea mai mare nepoată din familia Sinclair.
Nu vreau să fiu.
Moștenitoarea.
Bine, atunci.
Cine o să fii?
Ai putea fi
o copilă răsfățată și îndrăgostită,
care s-a enervat pe familia ei și a incendiat o casă,
a dat dovadă de cruzime față de animale și a omorât prin imprudență.
Îți plac poveștile.
Ai moștenit asta de la Tip.
O pasiune deosebită pentru finaluri de basm.
Dar știu și eu despre eroi și răufăcători, despre răsturnări de situație
și clișee.
Dar, cel mai important, cu siguranță știu să vând povești.
Mătușilor tale,
mamei tale
sau bieților Micuți care i-au pierdut pe Johnny și pe Mirren.
Da, a fost o scânteie nefastă.
Un muncitor ignorant
care a depozitat greșit combustibilul.
A fost o situație nefericită.
Și era să mori,
riscându-ți viața în încercarea de a-i salva pe ceilalți,
cum ar face orice Sinclair cumsecade.
Eu aș spune povestea asta.
Când vine reporterul sâmbătă, să ții cont de asta!
Un reporter?
Pe Beechwood?
Încă o copertă a revistei Time.
Aș vrea să pun capăt aberațiilor despre blestemul familiei
cât mai sunt în putere.
Am decis să mă retrag din viața publică cât sunt încă pe tron.
Deci
e timpul...
să predau sceptrul unui nou reprezentant demn al familiei.
O să le porți.
E devreme.
Astăzi s-a făcut un an.
Știu.
Un an.
Galeria Sound's Edge a fost de acord să-i expună arta lui Mirren.
GALERIA SOUND'S EDGE
Doamne, i-ar fi plăcut la nebunie.
Erau foarte nerăbdători.
Doar...
Sper că, atunci când oamenii se uită la el,
să o vadă pe ea.
Vreau să mă asigur
că lumea n-o vede doar ca pe o victimă a tragediei.
Ai făcut ceva foarte frumos pentru ea.
Ei bine,
acum e prea târziu să fac lucruri pentru ea, așa că...
Am crezut că-mi doresc ce avea mama.
Mi-am dorit un soț din familie bună,
o casă frumoasă, trei fiice,
și visam cu ochii deschiși
că le numeam, că le îmbrăcam
și că le creșteam ca să ajungă niște fetițe perfecte.
Și apoi cred
că am fost atât ocupată ca să le corectez, încât...
am uitat să le iubesc.
Mirren știa că o iubeai.
Știa.
Uneori, cred că pierderea lor a fost pedeapsa noastră.
Că acel tăciune a fost trimis de Dumnezeu
sau de univers sau de insula Beechwood.
Pedeapsă pentru ce?
Pentru ce am făcut.
În A șaisprezecea vară.
Vara...
Vara în care aveam eu 16 ani.
Dar mă gândesc că, dacă a fost pedeapsa noastră,
Penny n-ar fi fost cruțată, nu?
Da.
- Haide! - Mulțumesc.
Haide!
Ești real?
Cred că da.
Eu sunt Cadence.
Eu sunt Gat.
Leapșa! Tu ești!
O să te prind, Cadence!
TANDREȚE INSULA BEECHWOOD
WINDEMERE INSULA BEECHWOOD
- Știam eu că o să mă urmărești. - Mereu.
Ești real?
Nu știu.
Chiar nu știu.
Minunat!
Viță nobilă americană. Cu adevărat.
Frumos din partea lui Brody că a venit, Bess.
Pierderea ne-a arătat cât de puternică e căsnicia noastră.
Puteți sta în ordinea nașterii?
A fost o condiție ca tata să-l salveze financiar.
Un front unit și stabil, în urma tuturor celor întâmplate.
Deci ești captivă.
Doamne, unele lucruri nu se schimbă niciodată.
Dar unele se schimbă.
Ed!
Iată-l!
- Da, ai ajuns. - Da.
Ed, haide!
- Ar trebui să apari și tu în poză. - Nu. E în regulă, Harris.
Prefer să evit atenția.
- O așteptăm pe Cadence? - O să vină.
Mulțumesc.
Să mergem s-o aducem?
Nu, e alegerea ei.
Am vrut să cred că te ajutam
păstrând secretul.
Acum știu că a fost egoist.
Voiam doar încă o vară.
N-am vrut să te îmbolnăvesc mai rău,
dar nu puteam să nu te doresc.
Și când simțeam că mi se estompează toată realitatea,
te-am iubit în continuare la fel de mult.
E ceva ce nu știi...
care te-ar face să mă iubești mai puțin.
Chiar înainte de miezul nopții,
m-am uitat și te-am văzut la barcă.
- Trebuia să aștept, dar... - A durat prea mult.
Eram la subsol.
Puteam să ies cât încă se auzea ceasul,
dar...
mă uitam la poza de familie.
La perlele negre
de care mamele au fost atât de obsedate toată viața noastră!
Erau obsedate de ele.
Care dintre ele le purta de Crăciun, de Paște,
care era cea mai bună, care era cea mai iubită?
Și le-am vrut.
Nici măcar nu pot să explic de ce.
De aceea erai înăuntru, Gat.
De aceea ai murit.
Nu!
A fost numai vina mea.
E vina noastră.
Nu.
Nu, eu am devenit nerăbdător și n-am urmat planul.
Am fost la fel de implicat ca tine, Cady.
Adevărul este
că deja arsesem locul ăla din temelii de un milion de ori, cu gândul.
Nu te învinovățesc.
Harris vrea să întrețin marea minciună Sinclair,
de parcă aș fi vreo eroină.
Nu vreau să fiu genul ăla de mincinoasă.
Dar cum rămâne...
cu mamele și cu Micuții?
Cu mama ta...
Cu Ed...
Toți cred că a fost un accident.
Cum vor accepta, dacă află că l-am provocat?
Poate e bine să-i lăsăm să se prefacă.
Acum știi adevărul,
așa că poți scrie restul poveștii.
Asta e. Asta contează.
În plus,
unele basme nu sunt atât de rele.
Mi-am spus unul în gând toată vara.
Te referi la acela...
în care noi doi devenim regele și regina insulei Beechwood?
Nu.
La acela în care
părăsim tărâmul mitic unde vara e eternă.
În lumea reală
e frig.
Radiatorul din căminul nostru de la facultate
face un mare vacarm noaptea.
Tu scrii pentru revista literară.
Eu îmi fac un tatuaj pe care-l urăști.
Mama vine în vizită și ne învață să facem poha.
Dăm vina unul pe celălalt fiindcă am uitat să schimbăm filtrul uscătorului.
Într-un semestru trebuie să stăm la distanță
și să ne scriem scrisori.
Scrisori reale, prin poștă.
Când ne întoarcem la căminul ăla amărât,
economisesc ca să-ți cumpăr un inel, deși tu îmi spui...
- Nu-mi trebuie. - ... că nu-ți trebuie.
Până la adânci bătrâneți.
Într-o lume mai bună.
Gat!
Haide, ultima dată!
Ghiulea!
Iat-o!
Cadence I.
Ed.
Bună!
Mă bucur mult că ești aici.
Și eu mă bucur că ești aici.
Cadence.
Ți-o prezint pe această domnișoară.
O să-ți pună câteva întrebări.
Ce fel de întrebări?
E un articol despre bunicul tău, ca patriarh,
dar, de fapt, despre puterea de caracter a familiei tale.
Nu cred că te pot ajuta cu asta.
Cadence!
Nu prea îmi mai plac basmele.
Mă numesc Cadence Eastman.
Eram odată dulce și sârguincioasă,
mânată de nesăbuință, ambiție și cafea tare.
Dar am fost și slabă și complice.
Acum știu ce înseamnă să pierzi marile iubiri,
ce înseamnă să te ridici din cenușă,
chiar și din umbra unui lucru odinioară măreț.
Am făcut parte din familia Sinclair,
și presupun că mereu voi fi o Mincinoasă,
pentru că Mincinoșii dăinuie pe vecie.
- Carrie? - Vin.
O să mă asigur că totul e încuiat.
- Ne vedem la doc, bine? - Bine.
Haide, Will!
Ai luat aia?
Credeam că plecaseși.
Nu cred că pot.
Subtitrarea: Valeriu Cosa
Redactor Cristian Brînză