Zvezda svetla in sijoča.
Prva si, ki si z menoj.
Ko bi le, bi le lahko,
želel, kar si želim nocoj.
TO JE PRAVLJICA …
Pred davnimi, davnimi časi je na Zemljo padla zvezda želja.
Ob trku je goščava zoglenela.
Tako je nastala Temna hosta.
Zvezda želja leži sredi gozda in vzbuja novo življenje.
Vzbudila pa je tudi legendo, da se v zvezdi skriva želja,
ki le čaka, da se izpolni.
DrSi predstavlja OBUTI MAČEK: ZADNJA ŽELJA
Obuti maček!
Dobrodošli na moji fešti!
Kar po domače.
Jejte in pijte.
Lepo, da se spet vidimo.
Ati, stopil mi je na obraz. –Nikoli več se ne boš umil.
Meščani Kordove!
V Del Maru smo. –Meščani Del Mara!
Sprejmite to zlato, ki vam ga podarja Obuti maček.
Zaigraj kaj. –Ne, res ne morem.
Zapoj, Obuti! –Ne, res ne morem …
Kdo vaš junak je neustrašen?
Kdo v spopadih vedno je drzen?
Ti si! Ti si!
Kdo tako neverjetno je skromen?
Ti si! Ti si!
Kdo vaš junak je neustrašen? Kdo vaš junak je neustrašen?
Vse da na kocko zdaj ta mačkon,
življenje tvega on.
Nož njega prav vsakič zgreši.
Obuti maček se ne boji.
Kdo vaš junak je neustrašen? Kdo vaš junak je neustrašen?
Moja oblačila! Moja lasulja!
Moj portret!
Živjo, guverner. Samo moment.
Izobčeni Obuti maček.
IŠČE SE OBUTI MAČEK ŽIV ALI MRTEV
Dobrodošel! Počuti se kot doma.
Saj sem doma!
Aretirajte te umazane kmetavze in mi prinesite glavo Obutega mačka!
Na zabavi smo. Kje je glasba?
On je meč pravice.
Zlo mu ne uide.
Borec za resnico.
Je neznansko postaven.
Kdo vaš junak je neustrašen? Kdo vaš junak je neustrašen?
Obutega mačka rezilo vsakič zgreši.
Nož njega … –Kaj pa tebe?
Odrite ga!
Bodi malo bolj iskriv, no.
Mačke ne maramo gneče.
Sveta tortilja! –Prebudil si spečega velikana!
Hija!
Letim!
Ne, ne letiš. Rešil te bom!
Reši še mene! –Če ne bo prevelik ovinek.
Ti, izstreli me.
Drugi pa malo bolj na poskok.
Kdo vaš junak je neustrašen? Kdo vaš junak je neustrašen?
Španska šivanka!
Trepetaj, če si drzneš!
Ej, orjak! Prosi za milost …
Obutega mačka!
Bi rad videl nekaj kulskega?
Gracias, Del Mar. Bili ste super.
Srečno pot domov in lahko noč.
Ste še vedno tu?
Dobro, naj bo še ena pesem.
Tale se imenuje Legende ne umi …
Obuti maček!
Maček? Obuti maček?
Kje sem? –Ne skrbi, v dobrih rokah si.
V mojih!
Vaški zdravnik sem.
Pa tudi vaški brivec, veterinar, zobar in lovec na čarovnice.
Po mojem strokovnem mnenju
potrebuješ kopel, fen in malo prikrajšane dlake tam zadaj.
To menim kot brivec.
Če pa se postavim v vlogo zdravnika, bova opravila nekaj testov.
Najprej refleksi.
Mačji. Temperatura. Dvigni rep in se sprosti.
Verjemi, da sem vroč.
Kaj praviš na zadnji krik v zdravstveni tehnologiji?
Pijavke! Za puščanje slabih telesnih sokov.
Jih bo pa več zame.
Poslušaj, doktor. Hvala za vse, ampak počutim se super.
Krepak sem kot bik.
Veš, kje bi dobil dober gazpačo?
Stvar je resna. –Katera?
Obuti maček, kako naj to povem …
Umrl si.
Doktor, lepo prosim.
Brez skrbi, saj sem Obuti maček! Smrti se režim v obraz!
Vidiš? Poleg tega sem mačka in imam devet življenj.
Kolikokrat si že umrl?
Kaj pa vem. Ne štejem. Matematika mi ne gre.
Kar mirno, doktor. Naj pomislim …
V Pamploni sem bežal pred biki.
Si za gazpačo?
Nocoj pa res nimate sreče.
Maček zmerej pristane na nogah. Lejte.
Obuti maček ne potrebuje pomoči. Glejte.
Ni se treba zasidrati. To bo spremenilo potovanja. Glejte!
Oprostite, so tu notri školjke? –Da, gospod.
Preveč si nažgal pečico! –Pekovski mojster sem. Glej.
Pa še ta velikan danes.
Koliko, torej? Štiri?
Osem. To je tvoje zadnje življenje.
Predpisal ti bom konec pustolovščin. Upokoji se.
Upokojim naj se? Si mar tudi vaški komik?
Se lahko umakneš kam na varno? Se lahko na koga zaneseš?
Obuti maček sem, priljubljen pri vseh in vsakomur.
Pri kom natanko?
Ne vem, koga naj izberem, ko jih je pa toliko.
To je naslov ljubiteljice mačk mame Lune. Vedno išče koga za v naročje.
Tam boš varen. –Za v naročje?
Nisem za v naročje. Obuti maček sem!
Nič več. Brivčeva navodila, mislim, zdravnikova navodila.
In ne pozabi,
smrti se nihče ne izogne. Bi piškot?
Pojdi na tečaj odnosov s pacienti.
Obuti maček sem, ne pa maček za v naročje.
Možakar je navaden mazač. Naj se raje drži friziranja.
Zadnja runda, senjor Maček. –Še eno šilce smetane. Najmočnejše.
Tisto imam v shrambi.
Upokojitev. Preveč čeden si za penzijo.
Glej no, glej. Če ni to Obuti maček.
Iz mesa in kosti.
Zdravo.
Pa njegov slavni klobuk s peresom
in seveda škornji.
Kapo dol čevljarju.
Hvala. Tudi mene veseli, da sva se spoznala.
Tega običajno ne počnem, ampak ali bi lahko dobil avtogram?
Že dolgo ti sledim.
Kar tule se podpiši.
MRTEV
Obuti maček se smrti reži v obraz, lovec na glave.
Sem slišal, ja.
Do te nagrade ne boš prišel zlahka.
Vsak misli, da bo prvi, ki me bo premagal.
Pa mi še nihče ni ušel.
No, dajva. Opraviva že.
Trepetaj, če si drzneš.
Dobro, dovolj zafrkancije.
Počasen. Površen. Porazen.
Nič kaj legendarno, gato.
Obožujem vonj strahu.
Kaj je? So se ti življenja odvrtela pred očmi?
Poberi. Poberi ga.
Zakaj greš stran?
Če vse te spomine imava.
Zakaj greš stran?
ZAVETIŠČE ZA MAČKE MAME LUNE
Saj vse bilo je popolno.
Zakaj greš stran?
Če si mene del.
Kako bom brez tebe?
Tega si ne predstavljam.
Nisem vas več vreden. Žal mi je.
Danes smo se zbrali, da se poslovimo od Obutega mačka.
Ni besed, ki lahko opišejo to izgubo. Hvala.
A bi bil greh, če ne poskusim.
Poznali so ga pod mnogimi imeni.
Tigrasti bes, El macho mačkon, Šepetalec mleku.
Za nekatere izobčenec, za mnoge junak,
za vse pa legenda.
Prav sem imel, besede ne zadostujejo.
Mogoče pesem? Kdo vaš junak je neustrašen?
Bil si!
Vam iz sanitarne inšpekcije sem že rekla, da tu ni mačk.
Ti pa nisi iz sanitarne, kajne? Ne, nisi.
Hitro noter, srček, ker so ves čas na preži.
Mama Luna sem in to je moj dom.
Zdaj je tudi tvoj dom. Za vedno.
Muco peremo, muco peremo, o, ja, peremo …
Stavim, da nimaš imena.
Zate že imam nekaj pravšnjega.
Klicala te bom …
Pikec!
Mačji bratje, mačje sestre, vaš novi cimer.
Pozdravi jih, Pikec.
Sem kaj narobe rekel? To ni moj materni jezik.
Štumfi smotani. Dol s tem.
To konec je.
Prijatelj, konec je.
O, ne.
To konec je.
Zadnji prijatelj, konec je.
To je kahlica za ljudi, Pikec. Tvoja je tam.
Tu se torej dostojanstvo stegne.
Ni šans.
Brez presenečenja, konec je.
Nikoli več ti ne bom pogledal
v oči.
Predstavljaj si, kako bi bilo
brez omejitev, svoboda le.
Obupano zdaj iščem
neko neznano roko.
V obupani deželi.
To konec je.
Si našel sled?
Te so premajhne,
te prevelike.
Te so pa ravno pravšnje.
IŠČE SE ZLOČINSKA DRUŽINA ZLATOLASKA IN TRIJE MEDVEDI
Medvedek, izsledi mačka.
Dovoliš? Rad bi v miru jedel.
Kako se že reče? Mjav? Saj ni važno.
Oprosti.
Govoreča mačka? Tudi jaz sem govoreča mačka. Pogovarjajva se.
Raje bi jedel. –Saj lahko hkrati jeva in govoriva.
Saj tudi špansko ne znam. –Si pa štosen.
Hvala za pogovor. –Čakaj.
Pikec? Ti je tako ime? Jaz nimam imena. Niti doma.
SE NE IŠČE - POTREBUJE DOM
Nisem strokovnjak, ampak nisi videti kot pikec.
Ti pa ne kot mucek.
Okej, v redu. Priznam. Nisem maček, ampak pes.
Živjo, Bon Bon. –Mjav.
Ima Pikec novo punco? Lepo.
Pod verando živim. Kar samotno je, tam so glavne podgane in stonoge,
a imam svoj kotiček. –Čestitam.
Sem pridem samo zaradi hrane in prijateljev. No, predvsem zaradi hrane.
Prosim, ne izdaj me. –Ne bom. Vseeno mi je.
Skrivnost bo ostala med nama, prijateljema.
Samo med nama.
Hecno. Čeprav sva se spoprijateljila, si mi še vedno uganka.
Kakšna je tvoja zgodba? –Moja zgodba …
Kaj gledava?
Konec je je. –Ojoj. Bi pobožal bušija?
Kaj ti je?
Pobožaj ga. –Pa kaj še.
Daj, pobožaj ga. Vajo potrebujem. Rad bi postal terapevtski pes.
O čem govoriš? –Hvala, da si vprašal.
Potrti ljudje me pobožajo po trebuščku in so boljše volje.
Pobožaj ga. Daj, no. –Ne. Ni šans.
Da sva si na jasnem. Nočem se dotakniti tvojega trebuha.
V redu. In kaj hočeš?
Da me pustiš pri miru.
Si že nazaj. –Sploh nisem odšel.
Volk. Našel me je.
Pozdravljeni, tetka. Mačka iščemo. Tegale.
Zanj imamo ponudbo.
Le kaj bi lahko ponudili Obutemu mačku?
Kdo je ta Obuti? –Ti to resno?
Sem vam že povedala, da tu ni mačk.
Razveži ji jezik.
Oprostite, gospa. Legendarnega Obutega mačka iščemo.
Ste ga morda videli? –Premilo.
Izpljuni že, stara, drugače ti bom odtrgala glavo.
Pretrdo. Rekla sem "z občutkom".
Medvedek, izvohaj ga.
Ne boš mi ukazovala. –Ubogaj sestro.
Ni moja sestra, ampak sirota na begu.
Tvoja sestra je. Ubogaj jo.
Prav. Ampak tu voham samo mačjo scalino.
Vsi v varno sobo! Kot smo vadili!
Ucvrla jo bo! –Za mano, otroci!
Pokaži ji klavirsko terapijo.
Mislite, da sem prvič takole v klavirju?
Dajmo!
Medvedka, zberi se.
Mačke, mačke vsepovsod! Nešteto jih je!
Amaterji.
Zunaj bom.
Še moje mačke igrajo bolje.
Je tale, Zlatka? –To je pes, oblečen v mačko.
Pa res. Prefriganec mali. Pa tale? Ta je oranžen.
Se hecaš?
Je tale senilna vreča bolh videti kot legenda?
Gotovo ni …
Obuti maček! Našel sem ga.
Obuti maček je pod rušo.
Kaj? Ne more biti mrtev.
Pač. Nos ne laže.
No, pa smo opravili. Gremo malo hibernirat?
Ne. Nocoj dostavijo zemljevid. To je naša priložnost, da ga izmaknemo.
Sicer ne bomo našli zvezde želja.
Zvezda želja? Torej obstaja.
Zvezda bo izpolnila eno željo. –Eno željo?
Pomislite, kaj nam lahko prinese! –Devet življenj.
Zakaj smo sploh hoteli najeti Obutega mačka?
Ker nihče ne krade velikemu Jacku Hornerju.
Pa ne Jack Horner!
Bomo že dobili to željo, ljubica. –Hvala, mama.
Ja, ker imam načrt. Zemljevid lahko izmaknem zlahka kot mačka.
Ti pa načrt?
Kaj? Saj sem bister. Ane, očka?
Ko so delili pamet, nisi bil ravno pri koritu.
Okrasti velikega Jacka Hornerja bi bilo zelo tvegano,
ampak s to željo bi dobil nazaj svoja življenja.
In svoje življenje! Adijo, Pikec.
Ojoj, Pikec. A odhajaš?
Koplji, perro. –Prav.
Če je ta Obuti maček tak car, raje ne skruniva njegovega groba.
Mislim, da ne bi imel nič proti, ker …
Sem to jaz!
A tako.
Veš, po navadi imam meč. Paše k vsemu temu.
Si res Obuti maček, Pikec? –Ne še, bom pa kmalu.
S tabo grem.
Žal mi je, perro. Obuti maček dela sam.
Odprite duri!
Tace proč od robe. Ne potrebujeva pomoči.
Hitro noter in ven. Šala mala.
Kaj pa ti tu? –Prinesel sem ti meč.
To ni meč, ampak lesena palica. –Lesen meč je.
Pojdi domov. –Dom je, kjer so prijatelji.
Ponavljam, nisva prijatelja. –Boš pobožal za srečo?
Ne potrebujem sreče, saj sem velemojstrski mačji tat. Glej.
Saj bo šlo.
HORNERJEVE PITE
To serijo ocenjujem kot …
Slastno.
IŠČE SE VELIKI JACK HORNER
Odpremite jih.
Gospod Horner. Kačji sestri sta prinesli robo.
Je to res to? Zemljevid do zvezde želja?
Ustavite proizvodnjo. Vidve pa z mano. Tole gre v trofejno sobo.
Precej ljudi sva morali pobiti, da sva prišli do zemljevida, začenši z …
V trofejno sobo!
Kaj, za … –Glej vse te čarobne predmete.
Zbiram začarane predmete, čarovniške podobe,
razne drobnarije, prčkarije in bla bla bla.
Lej to, hodim po leteči preprogi.
Hudo, pomanjšana ladja Liliputancev.
Ne me basat! So to rogovi samorogov?
In to nedoraslih. Pol lažji in dvakrat ostrejši.
Divje. –Ah, to ni nič posebnega.
Sploh pa ne v primerjavi s čarovno močjo zvezde želja.
Sem s škatlo, punca.
Takoj, šef. Kot sem že rekla, sva morali pospraviti precej ljudi …
Sem s škatlo!
Po letih iskanja je naposled napočil moj trenutek.
S to željo bom končno postal
gospodar vse magije! –Ej, mali Jack.
Kako, prosim? –Naredi tisto s palcem kot v pravljici.
Ni pravljica, ampak navadna otroška pesmica.
Saj res, tista bedna.
Mali Jack Horner v kotu sedel in pito veselo je mlel.
S palcem pobezal, češpljo izbezal
in rekel: Kako sem vesel!
Glejte, čarobna lutka!
Nisem štor in nisem hlod, ampak čisto pravi pob.
Hvala, hvala.
Ja, in? Jaz sem že ves čas pob.
Mali Jack Horner ni imel čarobnih moči.
Bil je preziran in predebel pekov pob.
Mali Jack je mrtev. Jaz sem veliki Jack Horner.
Seveda, g. veliki Jack Horner.
Pojma nimam, od kod se je vzela. –Kako to misliš? Sestri sva!
Na obrazih imava enake tetovaže.
Šala mala.
Obuti? –Mici?
Obuti. –Mici.
IŠČE SE MICI ŠAPKO
Tole je moje.
Ne, moje je. Medvede bom prinesla okrog. –Ne, jaz jih bom.
Danes so me hoteli najeti za to. –Mene pa pred dvema tednoma.
Torej si ti druga izbira.
Aha, tukaj je.
Zdaj pa še plačilo.
Obljubil si nama zlata, kolikor tehtava.
Res je. Sta že slišali za Midasov dotik? –Jaz sem prva!
Tole sem napačno precenila!
Zato ne smeš ogoljufati Hornerja.
Kaj je zdaj to? Si šel med gusarje?
Kot bi ti na obraz splezal oposum in tam poginil. Od sramu.
Tišje me žali, prosim. –Naravnost odurna je.
Meni je pa všeč. Tako sem bolj imeniten.
Sijajen načrt, mali. Skoraj neslišen si bil.
Lahko kar grem? –Ja, ja, veselilo me je.
Obuti maček? –Zlatka. Medvedi.
Hola, Jack.
Mici Šapko. Si pa upaš, da se vrneš sem.
Bila sem tvoja najboljša tatica. –Okradla si me!
Potunkal si me. –Rekla si, da greš meditirat.
Ti naj bi bil mrtev. –Okreval sem.
Daj nam že ta zemljevid. –Pa še ducat pit.
Imate mogoče slane pite? –Katere okuse imate?
Jih lahko dobimo za s sabo? –Nehajte že s temi frdamanimi pitami!
Zberite se! Sem z zemljevidom, sicer vas vse preluknjam.
Ti šment. –Pada!
Sovražim govoreče pravljične živali.
Vrni se, Obuti! –Najboljši tat je zmagal.
Prav imaš. –Daj, no.
Pobegnila bosta!
Ne!
Lepo, da sva se videla, Obuti. Zdaj pa šibam.
Muc, muc.
Kaj boš s to leseno palico?
Moji členki!
To pa ni bilo pametno.
Bumbar.
Našel sem sendvič.
Mislim, da je tunin. –Vozi, perro!
Kul, nova članica ekipe.
Nisva ekipa. –Glej na cesto!
Kdo je ta tip?
Njegov najboljši prijatelj. –Ne, ni.
Njegov terapevtski pes sem. –Pa kaj še.
Končno. Potrebuješ terapijo.
Daj mi zemljevid. Zaupaj mi. –Kot sem ti v Santi Colomi?
Spet ta Santa Coloma. –Ja, spet.
Moj je! –Moj!
Dobri ljudje, sprejmite to zlato, ki vam ga podarja Obuti maček.
Hitreje!
Pokliči ducat grobijanov.
Previdno.
Vzel bom tole. Brez tega ne gre. Pa še tole. Obvezno še to.
Vsekakor. Ja. Ne. Ja, to!
POPIJ ME, POJEJ ME
In še vse to.
To bo ravno pravšnje.
Ujel vaju bom, mucka moja, pa vajinega psička tudi.
Kaj? Tu ni ničesar. Ogoljufali so naju. Kje je …
Sem vedela, da bo tako.
Temna hosta se daleč zdi,
a v nje objemu zvezda spi.
Temna hosta? Nihče ne vstopi vanjo. –Ali pride ven.
Resničen, svetal je ogenj željé,
zemljevid pa je ključ, izpusti ga ne.
Ti ga izpusti. –Palica? Kje pa imaš meč?
Znebil sem se ga. Z njim je bilo prelahko. Nočem, da me omejuje.
Prejle si bil precej omejen.
Ne bom ti prepustil zemljevida.
Jaz ga pa ne bom prepustila tebi. –Lahko ga meni.
Pa ja. Kdo sploh si? Si pri Čivavji tolpi?
Mislim, da ne. –Ne verjamem ti.
Nič hudega. Glavno je, da verjameš vase.
Je malo čez les?
Ja. –Kako ti je ime?
Klicali so me marsikaj.
Kuža, Cucek, Pes, Ščene, Ejti, Pusti, Fujto,
Podgana, Pujsek, Podganji ksiht, Drekec Pekec …
In podobno. Ampak nobeno ime se ni zares prijelo.
Nobeno ni bilo zares moje. –Je končal?
Kdo si pa ti? –Šapko. Mici Šapko.
Kakšno carsko ime. Prav melodično. Mici Šapko.
Dobra fora, ampak ne bom nasedla.
Nihče ni tako neumen ali prijazen. Ne zaupam ti.
Jaz tudi ne. Ne gre mu zaupati.
Vseeno pa njemu zaupam bolj kot tebi.
Že vidim, da se obeta zabavna pot.
Tole mora biti Temna hosta.
Mojbog! –Ni je več.
Spet je tu. Strašno. –Nimaš se česa bati.
Vstopili bomo skupaj.
Pripravljena? Ena, dve … Za tabo. –Kaj?
Pes, si še živ?
Pojdiva preverit. –Čakaj!
Za Temno hosto je precej pisana.
Tu bi praznovala rojstni dan.
Zvezda želja mora biti nekje tu.
Mici, mi pokažeš zemljevid, prosim?
Ne. –Daj, no. Niti za minuto mi ga ne daš?
Niti za sekundo.
Daj, no. Zaupaj mi.
Kaj je z njegovimi očmi?
Vse večje postajajo.
Zaupaj mu, Mici. Poglej te njegove očke.
Ti jaz pokažem, kaj je luštno?
Glej to. Še večje očke ima kot ti.
Ustrezi ji.
Čakaj malo. Kako puhasto!
Pa te šapice. Noro!
Pa še klobuk.
Joj, kako sta luštkana.
Čisto preveč!
Lahko zdaj vidim zemljevid?
Zemljevid naj vodi te, pozna tvojo pot in tvoje srce.
Smo to mi trije?
Piše, da moramo iti skozi Dolino sežiga,
prečkati Pogrebnikov greben in v Jamo izgubljenih duš.
Resno? –Naj jaz pogledam.
Kaj? Močvara neskončnega gorja?
Gorovje trpljenja? Brezno večne samote?
Z zemljevidom nekaj ne štima. –Vsakega čaka drugačna strašna pot.
Kot da gozd ne bi hotel, da si kdo izpolni željo.
Jaz sploh nimam želja. Lahko poskusim?
Meni kaže pot čez Cvetja poln žep. –Kaj?
Nadaljujemo po Reki sprostitve.
Zabavno. –Ni pošteno. Zakaj on dobi take?
Še čez Polja hitrih in enostavnih rešitev, pa smo pri zvezdi.
Zveni čudovito!
Ampak to je vajina stvar, ne bom se vmešaval.
Kar ti ga nosi.
Res? –Glej, da me ne izdaš,
sicer boš postal Perro Muerto.
Okej.
Čakajta, so tole …
Medvedji dež. Pohitimo.
Ko se nam izpolni želja, bo za našo družino vse ravno prav.
Bomo dovolj bogati, da bomo lahko vse leto spali?
Najbogatejši bomo.
Bomo postali hudi zmikavti? –Najhujši.
Jack Horner nosi obleko, ne? Tudi jaz si jo bom omislil.
Samo da bo moja dvakrat bolj vijolična. –Najvijoličnejša!
Najhudejši zmikavti prihajajo!
Kakšna želja bo uresničila vse to? –Ne morem ti povedati.
Če željo poveš, se ne uresniči. Taka so pač pravila za želje.
Daj, no. Mame in hčere nimamo skrivnosti.
Ne vrtaj, mami. –No, prav.
Ne bodi žalostna, čaka nas lov na mačke.
Kaj pomenijo ta pravila za želje? –Da ti svoje ne bom zaupal.
Noče povedati, ker je bedasta. Najbrž hoče balzam za ta puh na bradi.
Tako sem bolj imeniten. –Kaj si boš pa zaželela ti, Mici?
Ne morem ti povedati. Saj veš, pravila.
Stavim, da je tvoja želja bed …
Si pa res …
To je gotovo Cvetja poln žep.
S poti, vražja gartroža! –Čas je za obrezovanje!
Hvala.
Nimamo časa za to. –Perro, a ni tvoja pot lahka?
Mislim, da se morata samo ustaviti in poduhati rožice.
Resno?
Neumnost. –Voham samo beda …
Glejta.
Ne hitita. Vzemita si čas in res uživajta v tem, kar je pred vama.
Ta pot je tako pocukrana.
Osladna. –Bedna.
In čudna, tako kot on. –Ja.
Zakaj si tako čudaški? Kakšna je tvoja zgodba?
Moja zgodba? Prav hecna je.
Kot mladiček sem z bratci živel pri družini,
kjer so se radi igrali skrivalnice.
Vedno sem iskal jaz, ker sem bil pač najmanjši.
Enkrat so me dali v paket, drugič v smetnjak,
pa sem jih kljub vsemu njihovemu trudu vedno našel.
Nekega dne pa so me dali v nogavico, obteženo s kamnom.
In potem so me vrgli v reko.
Pa sem pregrizel nogavico in priplaval na površje.
Ampak potem jih nisem več našel, tako da še vedno iščem.
Še nikoli nisem slišala tako žalostne smešnice.
Še več, zdaj sem toliko zrasel, da mi je nogavica prav.
Tako da sem poleg krasne zgodbe dobil še pulover. Dvojna zmaga.
Nisi zmagal. Če kdo, bi si moral željo izpolniti ti.
Saj imam že vse. Udoben pulover in dva najboljša prijatelja.
In to brez čarovnije.
Kako ljubko.
Blizu smo že. Voham dva mačka, psa in … Pito?
Če to niso tepci, ki so me hoteli okrasti.
Spomni se nas.
Uzrite Eks …
Ekskalibur!
Skale ne dobim z njega, ampak je še vedno kul.
Približuje se! –Malce na levo.
Tako, ja. –Hitreje!
Tik za ritjo mi je.
Zlatka!
Začnite sekati!
Ni mi treba dvakrat reči.
Tale fikus bom malo skrajšal.
Jerry, ne!
Jack! Crkni!
O, ne. Čas je za težko mehanizacijo.
Preveč navlake sem vzel.
Čarobne prigrizke bom prihranil za pozneje.
Pa sem te našel.
Čarobna kobilica, uniči rože. Poleti in jih pogrizi do tal!
Nisem čarobna kobilica. Pravzaprav sploh nisem kobilica.
Kaj pa si? Demonski muren? Zli duh? Potem pa uroči to sočivje.
Ne znam čarati. –Kaj pa znaš?
Sodim.
Sedim ti na rami ter sodim tvoja dejanja in značaj.
Tvoja vest sem. –Res sem vzel preveč navlake.
Pomagaj, Jack!
Mu ne boš pomagal? Veliko mož izgubljaš.
To me ne prizadene preveč, saj imam brezdanjo torbo čarobnega orožja.
Z njim bom prišel do želje, tudi ko bodo že vsi mrtvi.
Kot tvoja vest te opozarjam …
Mejdun, veličastni feniks,
simbol prerojenja in večne …
Zaboga!
Carski metalec ognja, ne?
Z njim bom imel pa veliko dela.
Ne hodite blizu ognja.
Opravite svoje, demonske rože.
Še malo …
Mislim, da zdaj znam.
Zaupaj mi. –Nehaj, kilo si boš pridelal.
Še enkrat ti bom pokazala. Zaupaj mi.
Tudi brez tega pogleda vama zaupam.
Res? Napaka. –Kako to misliš? Moja prijatelja sta.
Veš, kam te pripelje zaupanje? Do nogavice, kamna in reke.
Nekomu vendar moraš zaupati. –Jaz že ne.
Kadarkoli nisem pazila, so me izigrali, prevarali in mi populili kremplje.
Nikoli več. Zdaj delam sama.
Imam svoje skrivnosti in ne kažem svojih kart.
To je pot do zmage.
Verjemi mi. Nikomur ne zaupaj.
Ne morem verjeti!
Dobra si.
Mici, razmišljal sem. –O čem spet?
Zaradi te čudovite brade sem resda precej imeniten,
vendar svetu zakriva pogled na moj obraz.
Če bi ti naredil uslugo, bi mogoče lahko razmislil o …
Navadila sem se. –Kaj?
Na brado. Obdrži jo.
Veš, Mici …
Srbi! Spravi jo dol z mene! Kot bi imel garje na obrazu.
Sem prav slišala? Slavni Obuti maček prosi za pomoč?
Prav si imela, brada je res odurna. –In?
Kot da bi mi na obraz splezal oposum. –In?
In tam poginil od sramu.
Naj bo, kocinar.
Ni ti treba prositi.
Počasi! Brij me v smeri rasti dlak.
Menda vem, kaj delam. Mojstrica britve sem. Kajne, perrito?
Kaj je tako smešno? Ne sme biti smešno.
Tu je čedni obraz, ki se ga spomnim in ga nisem videla že od …
Od Sante Colome.
Santa Coloma. –Prav ti je.
Na, dam ti svojega Mucka.
Hvala. –Boljši je kot palica.
Zbogom, leseni meč.
Kaj ti je, perro?
Perro!
Kje je zdaj ta zmešani pes? –Rad ga imaš.
Ni res. –Lahko bi mu dal ime.
Trpim ga samo zato, da pridem do svoje želje.
Misliš reči, do moje. –Ne, do moje!
Žal mi je.
Ducat grobijanov. –Spusti ga.
Mogoče ga bom kar obdržal. Bi piškotek?
Lep kovček. Za babice.
Ni kovček za babice, ampak torba za čarobne predmete!
Sem z zemljevidom,
sicer bomo preizkusili, kaj naredi samorogov rog.
Saj ne bi ustrelil kužka, Jack. –Naravnost med oči. Zakaj?
Kaj, vraga?
Sem z zemljevidom, sicer jih bo pek skupil.
Sploh ga nimam, pastirička.
Nehaj me obmetavati s peki!
Obuti maček ima zemljevid! –Za njim!
Načrt imam. Prvi pri psu dobi željo!
Kaj? Zaboga!
Mirno …
Kaj?
To se torej zgodi. Kul. –Ne, ni kul!
Zadel si me!
Merek ni v redu.
Imam ga, g. Horner!
Oprosti! –O, ne.
Počakaj, Obuti!
Perro? –Hvala za zemljevid.
Ne in ne! –Ne!
Pozločinila vas je krimi družina Trije medvedi.
Adijo, gumpci!
Kje si, Obuti?
Obuti?
Obuti!
Kaj je narobe?
Hvala, perrito. –Kaj je s tabo?
To je moje zadnje življenje in …
Strah me je.
Nič ni narobe, če te je strah.
Za Obutega mačka to ne velja. Saj sem ja neustrašni junak, legenda.
Toda brez rezervnih življenj nisem nič.
Želja mi bo povrnila življenja.
Povej Mici. Razumela bo. –Ne, ne. Tega ne sme izvedeti.
Dobro.
Nikoli več mi ne bo zaupala. Po Santi Colomi že ne.
Samo ponesrečen rop je bil.
Santa Coloma ni bil rop.
Bila je cerkev z župnikom in povabljenci.
In Mici.
Z vsemi, razen mene.
Tudi takrat sem pobegnil.
Si jo pustil pred oltarjem?
Vem, da ni bilo prav. Tega se sramujem.
Žal mi je, da sem jo tako prizadel.
Tisti dan zelo obžalujem.
To bi lahko povedal Mici. Mogoče se boš potem bolje počutil.
Mogoče se bo tudi ona.
Obuti! Pes! Tu sta torej. Kaj se je zgodilo?
Mici. Izgubil sem zemljevid. Zamočil sem.
Ne skrbi, bomo že našli pikca, ki ga ima.
Kdo ti je povedal to ime? –Katero?
Ah, nič, nič. Medvede moramo najti, preden pridejo do zvezde.
Čisto blizu smo že.
Končno. –Že voham željo.
Veš, po čem diši? –Po pitah?
Pite. Kdo je snedel pite?
Mi smo, mi smo, mi smo,
mi smo snedli pite!
Zakon bo.
Kar predstavljaj si. Postali bomo huda krimi tolpa.
Ne huda krimi tolpa, dragi. Huda krimi družina.
Kajne, Zlatka? Zlatka? –Kaj?
Glej, zemljevidu se meša.
Kaj si naredila? Daj sem. –Ne!
Ej, ne grizemo se!
Ti razbijaš, jaz grabim.
Jaz nosim zemljevid, jasno? –Ja!
Da željo dobiš, pogled umiriš,
kar iskal si, pred nosom ti ždi!
Kakšne traparije. Kaj to pomeni?
Pred nosom nam ždi. –Videti je kot naša koča.
Misliš, da je res sredi Temne hoste?
Medvedek, uporabi nos.
Nekaj se kuha.
Ne. Ne odpirajte vrat.
Doma smo! Moja ljuba vrata. –Ne vstopajte.
Samo na hitro.
Moj ljubi stol. –Bi malo zaspančkali?
Moj ljubi med.
Pozdravljen, prijatelj stari. Veš, kako sem te pogrešal?
Glej, Zlatka. Kaša.
Takšna, kot jo imaš najrajši.
Nikoli ji ni všeč. –Nehajte vsi skupaj!
Naše želje so se že izpolnile.
To ni izpolnjena želja, ampak ovira na poti.
Hosta nas hoče ukaniti. Nič od tega ni resnično.
ZBIRKA PRAVLJIC
ZLATKA
To je bila tvoja najljubša knjiga. Ure in ure si zrla vanjo.
Ta je pretrda.
Ta je premehka.
Ta je pa ravno prava.
Ja, tako je bilo. –Kaj?
Tistega dne, ko je sirotica vdrla v našo kočo in nam ukradla srce.
In je naš svet postal popoln.
Kako gre? Ali od tam zgoraj kaj vidita? –Ne še, perrito.
Si v redu? –Ja, seveda. Nikoli bolje.
Če si hotel mojo šapo, bi me lahko zaprosil.
Ko boš utegnila, me lahko potegneš gor.
Ravnokar sem se spomnila, kdaj sem ti zadnjič ponudila šapo.
Ampak si mi pokazal pete.
Mici …
Veš, tisti dan …
Obuti maček naj bi bil neustrašen,
ampak pred cerkvijo v Santi Colomi
sem prvič občutil strah.
Zato sem zbežal.
Naredil sem napako, Mici. –Je že v redu.
Bilo je strahopetno. –V redu je.
Ostala si pred oltarjem v svoji čudoviti puhasti obleki.
Sem rekla, da je v redu.
Tudi mene ni bilo.
Čakaj malo. Kako to misliš, da te ni bilo?
Vedela sem, da nimam šans proti tvoji edini ljubezni.
Komu? –Tebi. Legendi.
Za tistega mačka že ne bi šla tja.
Ampak zdaj se mi zdi, da nisi več tisti maček.
Je z vama vse v redu?
Samo da vesta, podpiram vaju. –Obuti.
Glej.
Kaj praviš? Naj počakam, da mački izmakneta zemljevid in ju ubijem?
Ali naj pobijem kar vse naenkrat?
Počasi se mi začenja dozdevati, da ne znaš ceniti življenja.
Kaj? Ne, brez njih ne bi zmogel.
Napnite mišice, sicer se vse ziba.
Vsak je globoko v sebi dober.
Morda morava pobrskati malo globlje. Povej mi kaj o otroštvu.
Kot otrok nisem imel veliko.
Samo ljubeče starše, trdno oporo, graščino
in uspešen pekovski imperij, ki bi ga podedoval.
Same nekoristne traparije.
Ko pa bom prišel do svoje želje,
bom končno dobil tisto, kar me bo osrečilo.
In kaj je to? –Postal bom gospodar vse magije na svetu.
Nihče drug je ne bo imel.
Mar zahtevam preveč? –Ja!
Se pač ne strinjava. Pripelji voz. –Ne!
Na pomoč! –Sveta goska!
Saj veš, kako pravijo. Včasih je treba iti prek ducat trupel.
Kako grozno! Tvoja želja je grozna.
Ti si grozen! Nepoboljšljiva pošast si!
Dobro jutro, bumbar.
Ti pa nisi preveč zgovoren. –Ne.
Okno je tvoje, dimnik pa moj.
Kaj pa jaz? –Ti si vzemi odmor. Ostani tu in …
Krij nama hrbet. –Ja.
Velja. Ne bom vaju spustil izpred oči.
Šapice. Pripravljena? Dajmo, ekipa Prijateljstvo!
Ekipa Prijateljstvo? Nisem bil za. –Drugič se bolj potrudi.
To je samo delovno ime, bom našel boljšega. Daj jih, tiger!
Ej, kaj se greš?
Greva po najino željo? –Najino?
Če stvar dobro premisliš, bi si željo mogoče lahko delila.
Delila?
Izginil je!
Zbudite se! Nekdo je sunil zemljevid. –Kaj se dogaja?
Je nisi slišal? Zemljevid je izginil. Nekdo ga je izmaknil.
Nas zločiniš? Pravkar smo mi tebe.
Ukradenega se ne krade. –S tabo je konec, mačkon.
V redu, tu ga imaš!
V kotu si, Mici. –Res? Pa poglejmo, kaj pravi zemljevid.
GOROVJE TRPLJENJA
Ne! –Naša koča!
Moj med! Kaj se dogaja?
Ne, ne boš.
Ojoj.
Prihajamo! –Še malo …
Dol z mene! –Prihajam!
Oprosti!
Bi zaplesala? Jaz bom vodila.
Ta je prevroča!
Ta je glavobolno mrzla!
Ta je pa ravno pravšnja.
Kaj, vraga?
Ne!
Da nista česa pozabila?
Perrita imajo. –Ne skrbi, izsledila jih bova.
Nikar!
JAMA IZGUBLJENIH DUŠ
Pazi!
Mici! –Obuti!
Glej.
Malo naprej so. –Reši perrita, bom že našel pot ven.
Obuti …
Ojla, lepotec.
Zakaj si živčen, amigo?
Kaj se dogaja? –Zdravo, Obuti. Bi gazpačo?
Že dolgo se nisva videla.
Vesel sem, da se vidim.
Hola, devetka.
Zdaj bo pravi žur, ko nas je vseh devet.
Veste kaj, fantje? Rad vas imam.
Ste vi moja prejšnja življenja?
Odsevi dobrih starih časov. –A tako.
Ko smo bili pravi carji. –Legende.
Plešemo. –Pojemo.
Pojemo.
Močni smo kot bik!
Se spomniš pesmi? Kdo vaš junak je neustrašen?
Konec je. Mački sta nam ukradli ukraden zemljevid in zdaj smo brez vsega.
Saj smo lahko srečni tudi brez izpolnjene želje.
Kaj še čakamo? Ne bo ju nazaj. Adijo, vijolične hlače.
Vrnili se bosta. Zaradi njega.
Drži kot pribito.
Obuti in Mici me vedno rešita, ko me ugrabijo, kar ni redko.
Ker smo ekipa.
Kako prisrčno. –Ja, ekipa Prijateljstvo.
Kakšno ušivo ime. –Delovno je.
Mački ne bosta nosili kožuha naprodaj za to ščene.
To praviš samo zato, ker bi ga rad požrl. –Samo malo bi ga pobožal z zobmi.
Nehaj razmišljati z želodcem. No, nehaj razmišljati in pika.
Si boš še kaj naredil, bukselj. –Bukselj.
Zakaj bi poslušal neko siroto, ki krade kašo?
Niti medved nisi. –Dobra.
Bolj medvedja sem od tebe. –Pa te je.
Samo drugorazredna Pepelka si.
Pravi se oglaša. Veš, kaj si pa ti? –Pazi zdaj to.
Bedasta, zavaljena, omejena, nepismena, boreliozna
vreča bolh z usrano ritjo. –Hudo!
Nimam usrane riti. –Žal jo imaš, sine.
Usrana rit! –Drži gobec, cucek.
Da ne boš pestoval črevc.
Zdaj se grem lahko tudi jaz! No, pa dajmo.
Vi ste primitivni, garjavi, na cuker mahnjeni …
ki žrete svoj … in se praskate po …
kamor rinete nos.
Všeč mi je.
Čudovito. Malo zafrkancije in zbadanja in straniščnih štosov.
Ko bi le imel tako družino.
Zlatka, kot sosirota ti lahko povem, da si s to družino zadela v polno.
Tudi meni je všeč. Obdržimo ga. –Kaj?
ZLOČINJENI STE
Kam je šel?
Za zločin se ne smeš maščevati! –Nikar!
Pa ne čebele!
Legenda pač ne umre.
Še eno!
Ne morem, fantje. Prav zabavno je bilo.
Mi poveste, kako pridem ven? Po psa in Mici moram.
Ne greš po željo? Saj imaš zemljevid. Ne potrebuješ ju.
Povrni si življenja, da boš spet legenda.
Od mesta do mesta. –Obuti maček!
Od zabave do zabave.
Obuti maček dela sam.
Res je … Obuti maček dela sam.
Je bila legenda tako velika, da ni bilo prostora za druge?
Legenda je še vedno velika, samo ti si zlezel skupaj.
Spremenil si se. –Menda ima psa za najboljšega prijatelja.
Niti meča nima več. Junak pa tak.
Postal si pravi zajec. –Od zdaj naj bo Obuti zajec.
Ne, ne. Niste slišali? Zdaj mu pravijo Pikec.
Kako bedno. –Kje imaš mačje stranišče, Pikec?
Navadni kreteni ste!
In to me močno razdvaja. Bom že sam našel izhod.
Misliš, da si boljši od nas? Brez nas boš vedno živel v …
Strahu.
Ti! –Obožujem vonj strahu.
Naravnost opojen je. –A res?
Oprosti, da ti kvarim zabavo s preteklimi življenji
oziroma s preteklimi smrtmi. To se mi zdi ustreznejše.
Vsem sem bil priča.
Vsakemu lahkomiselnemu koncu.
Sploh me nisi opazil,
saj se Obuti maček smrti reži v obraz, kajne?
Zdaj ti pa ni do smeha.
Nisi lovec na glave, ampak …
Smrt.
In to ne v metaforičnem, retoričnem, poetičnem ali teoretičnem smislu
ali kakšne podobne flance.
Samo Smrt sem. Brez olepševanja.
Prišel sem pote. –Ampak saj sem še živ.
Veš, mačke mi niso ravno pri srcu.
To z devetimi življenji se mi zdi naravnost absurdno.
Ti nisi cenil niti enega.
Kaj, ko bi obema naredil uslugo in ti zdaj vzel še zadnje?
Goljufija! –Ne govori tega okrog.
Beži! Izpolni si željo!
Ja, kar beži. Se bom vsaj bolj zabaval.
Beži.
Obuti! –Beži.
Tukaj sva!
Kam pa gre?
Beži.
Mimo te skale smo šli že trikrat. –Ne že spet!
Kaj naj, če sem izgubil sled? –Samo eno nalogo imaš.
Pogojno koristen si samo zaradi svojega nosu,
pa še tega ne znaš uporabljati. –Zlatka.
Sumim, da želja ne bo taka, kot obljubljaš.
Pusti jo. –Torej? Kaj bo po tvoje ravno prav?
Kaj je tako pomembno, da si nas zvlekla v to zakleto hosto?
Dobila bom družino, pravo družino!
Potem bo vse ravno prav.
Torej zate ravno prav pomeni, da se nas hočeš znebiti?
Nekateri vztrajajo samo, dokler ne zmanjka kaše. Ane, Zlatka?
Dajte, no. Menda niste pričakovali, da bom ostala.
Nisem medved.
Bala sem se, da ne bo trajalo večno.
Saj ni važno, ali nas imaš za družino. Če te bo ta želja osrečila,
ti jo bomo izpolnili. Pridita, fanta.
O, kako sem vesel.
Zvezda svetla in sijoča.
Prva si, ki si z menoj. Ko bi le …
Kako sem lahko spet nasedla? –Mici, ne razumeš.
Česa? Da si me ves čas vlekel za nos?
To željo potrebujem. –A res? Veš, kaj sem si želela jaz?
Nekoga, ki bi mu lahko zaupala. –Ej!
Nikoli v življenju ga nisem imela.
Mislila sem, da sem ga našla, in to brez te želje.
Tebe.
Ampak ti še vedno bežiš. Še vedno si isti stari Obuti maček.
Nisem Obuti maček.
To je moje zadnje življenje.
Moram si jih povrniti. Brez njih nisem …
Kaj? Legenda?
Še kar nimam šans proti tvoji edini ljubezni.
Na, povrni si življenja.
Samo ne vpletaj jih v moje.
Smrt mi je za petami! –Kaj?
Marsikaj mi pravijo,
še nihče mi pa ni rekel Smrt. Všeč mi je. Želja je moja!
Želja je Zlatkina!
Zgrabi ga!
S poti! –Imam ga!
Nimam ga!
Moj je!
Zakaj se nastavljaš?
G. Horner, potrebujem vašo pomoč! –Vzeto na znanje, ampak sem v gužvi.
G. Horner!
Lov na medvede je odprt.
Češpljar, razbil te bom in si nadel tvoja oblačila.
Kako čudaško.
Ne!
Medvedek! Držim te!
Ata! –Prihajam!
Na pomoč!
Drži se! –Nekaj se dogaja. Pomagajte!
Ne! –Drži se, sinko!
Premočno je!
Ne morem se več držati!
Sem ti rekla. Ti razbijaš, jaz grabim. –To!
Ne!
Bi jabolko, Mici?
Crkni že enkrat.
Mehke šapice.
Veš, kaj? Mogoče je zdaj čas, da zakopljeva sekiro.
Ne bi smel namigniti!
Ne vem, kaj naj s tem. Če misliš, da potrebuješ ta življenja …
Hvala, perrito.
Jaz imam samo eno življenje.
Ampak ker ga delim s tabo in Mici, je res nekaj posebnega.
Mogoče je eno življenje dovolj.
Kaj je to?
Kdo je to?
Prišel je pome.
Obuti!
Užival sem v lovu, gato.
Ampak zdaj je čas, da tole končava.
Boš izbral strahopetno rešitev in zbežal v objem dodatnih življenj?
Ali se boš boril?
Poberi ga.
Daj, poberi ga že.
Kaj je? So se ti življenja odvrtela pred očmi?
Ne. Samo eno. Ne bom več bežal.
Trepetaj, če si drzneš!
To bo pa zabavno.
Čisto prevečkrat ga izgubiš.
Pozdravi Mucka.
Daj!
Poberi ga.
Vem, da te ne morem premagati,
toda ne bom se nehal boriti za to življenje.
Vse veselje si mi pokvaril.
Prišel sem po arogantno malo legendo, ki je mislila, da je nesmrtna.
Pa je ne vidim več.
Uživaj v življenju, Obuti maček.
Saj veš, da se bova še srečala, ne?
Ko si cvilil, da ti je smrt za petami, sem mislila, da samo pretiravaš.
Želja je tvoja. Zaslužiš si nekoga, ki mu lahko zaupaš.
Ne potrebujem je. Dobila sem, kar sem si želela. In to brez magije.
Čarobni prigrizki.
Sveta tortilja.
Skrbelo me je, da bom ven prišel gol, a je zrasla tudi obleka. Kul.
Hvala.
Imam vaju.
Zadnja želja je moja!
Zvezda svetla in sijoča.
Prva si, ki si z menoj.
Ko bi le, bi le lahko,
želel si … –Senjor Horner!
Prosim, ne uresničite si želje.
Prosim. –Kaj počneš?
Prosim.
Si fasal kilo, ali kaj?
Lepo prosim.
Brezdanja vodnjaka ranljivosti.
Kako prisrčno …
Da si mislil, da bo delovalo name. Ne veš, da sem v sebi mrtev?
Aja, pa iz nosu ti teče kri.
Samo zavlačeval sem za ekipo Prijateljstvo.
Kakšno ekipo?
Španska šivanka!
Kaj ste naredili?
Ne! Moj zemljevid, moja želja! –Hitro!
Moj je!
Si kaj izgubil? Odpoved dajem, da veš.
S čim sem si to zaslužil?
Torej, s čim natanko?
Prelepo.
To nerada predlagam, ampak lahko bi si kaj zaželela skupaj.
Mici, eno življenje s tabo je vse, kar bi si lahko želel.
Rešila si mi življenje, sestra.
Nisi prišla do želje, ker si reševala svojo družino,
mene je bilo pa zelo strah in … –Daj, ne bodi tako raznežen.
Komu bi pa potem kradla kašo? –Žal mi je, da si nisi izpolnila želje.
Saj sem si jo, mama.
Vse je ravno prav.
Jokala bom.
Gremo lepo domov malo hibernirat?
Se vidi, da si naša.
Kaj naj rečem? S to družino sem zadela v polno.
Mici. Obuti.
Zlatka. –Medvedi.
Medvedek, česa se bomo lotili naslednjič?
Se spomnite tiste tovarne pit? Mislim, da tam zeva direktorska praznina.
Krasno, družinsko podjetje.
Čas je, da se pogovorimo o etičnih poslovnih praksah.
Spravi tega govorečega ščurka z mojega smrčka!
Pri miru bodi. –Samo malo! Čakaj!
Zdaj bi ti lahko izbrali ime, perrito.
Pa res. Bi bil Chiquito?
Šavsar! Kaj praviš?
Že vem, že vem. Jeff.
Jeff? Je mar videti kot Jeff?
Če nimata nič proti, bom kar ostal Perrito.
Všeč mi je, ker mi tako pravijo prijatelji.
Potem pa bodi Perrito.
Tudi Šavser ni slabo ime. –Ja, ampak ne.
Naj bo to delovno ime.
OBUTI MAČEK: ZADNJA ŽELJA
Rad bi, da so te počitnice popolne. Si spakirala moj kapitanski klobuk?
Sem, guverner. Pa tudi vaše kapitanske čevlje, plašč in pižamo.
Kaj pa … Moja ladja!
Obuti maček!
IŠČE SE EKIPA PRIJATELJSTVO
Perrito
Ekipa Prijateljstvo? Nismo se tako zmenili.
Prav trapasti izpademo.
Prepozno, ime je že uradno. Joj, galeb!
Drži smer, Perrito.
Okej. Kam sploh plujemo?
Novim pustolovščinam in starim prijateljem naproti.
ZA DEVETIMI GORAMI
Prevod: Martin Medved
Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Partis
A ste še kar tu?