Te lahko nekaj vprašam?
Ne obljubim, da bom odgovoril.
Ja, saj to sem mislil.
Je med potjo dovoljeno govoriti?
So mogoče kakšna pravila?
Tako ti bom rekel: malokdo zdrži celo pot, ne da bi se oglasil.
Ljudi prime čudna nuja, da bi se izpovedali.
In mnogi so bolj zanič govorniki.
Ampak ti kar pripoveduj.
Vedi le, da mi ne boš povedal nič takega, česar še ne bi slišal.
DrSi predstavlja HIŠA, KI JO JE ZGRADIL JACK
1. PRIPETLJAJ
Pripoved bom razdelil na 5 naključno izbranih pripetljajev,
ki so se zgodili v obdobju dvanajstih let.
Čakam s tole dvigalko v roki.
Hudič ne dela. Imaš mogoče ti dvigalko?
Ne, žal.
Ne? –Ne.
Čudno. Nima vsak dvigalke? –Jaz je nimam.
Bi mogoče lahko pogledal moj avto?
Ni mi treba gledati avta.
Problem je v dvigalki. Pokvarjena je. Glej.
In kaj naj naredi tak človek, kot sem jaz?
Hja, lahko se odpeljem
do Sonnyjeve delavnice in pokličem AMZ.
Kakšnih 8 km stran je.
Kakšna delavnica pa je to? –Sonny je kovač, in to dober.
Mogoče bi on lahko popravil dvigalko.
To vprašaj njega.
Te lahko premamim, da me odpelješ tja? Prosim.
Ojej. Napako sem naredila.
Napako? –Da sem sedla v avto s tabo.
Mame navadno govorijo otrokom, naj se ne vozijo okrog z neznanci.
Ne vem, kaj ti je govorila mama. –Lahko bi bil tudi serijski morilec.
Oprosti, res tako izgledaš.
Te odpeljem nazaj k avtomobilu?
Ni treba. Lahko pazim nase.
Oprosti. Si bil užaljen, ko sem rekla, da si serijski morilec?
Ne, na to ne dam absolutno nič.
Mogoče je kriv kombi.
Takšen je, da bi lahko z njim koga ugrabil
ali celo prevažal trupla.
Ampak če bi bil res serijski morilec, bi bilo najlaže
pokopati moje truplo zadaj pri tistih drevesih.
Ampak moral bi skopati 2 m globok grob, da me ne bi odkopale lisice.
Kaj bi storila, da se ti ne bi posrečilo?
Seveda. Z dvigalko bi te mahnila po glavi.
Se ti ne zdi, da bi taka dvigalka naredila kar precej škode?
Nisem mrliški oglednik. –Kar precej škode.
Še tole vzemi. Vso srečo s Sonnyjem.
Bi me peljal še nazaj, prosim?
Če je Sonny res tako hiter.
Gotovo bi te bil tudi Sonny sposoben peljati …
Res se nerada vozim z neznanci.
Jaz ti nisem nič manj neznan kot Sonny.
Čisto dobro se razumeva. Takoj bom.
Sonny.
Živjo, Jack. –Kako si kaj?
Popravljal sem Millerjev traktor, ampak ta gospa je res vztrajna.
Česa ne poveš.
Velika napaka.
Serijski morilci se svobodno potepajo naokrog,
ker niso povezani z žrtvami.
Hudo si zamočil, ko si pustil, da naju Sonny vidi skupaj.
Mislim …
Veliko boljšega dela imam, kot da se zafrkavam s tem drekom.
Rekel si, da je zelo dober.
Verjetno ga je zmedlo tvoje blebetanje.
Zdaj pa grem, zmenjen sem.
S kom pa?
To se te čisto nič ne tiče.
Pa me ja ne boš kar pustil tukaj? –Ja, nekako to sem mislil storiti.
Gotovo bo šel mimo še kakšen serijski morilec,
pa naj te on pelje nazaj k Sonnnyju.
Če te ne bo prej ubil.
Tudi če te lepo prosim, da me pelji nazaj?
Še zadnjič? Lepo prosim?
Preklicujem tisto, da si podoben serijskemu morilcu.
Za take reči nisi prav naravnan.
Mnogo prehuda reva si, da bi koga umoril.
Ježešna, si pa res nevaren človek. Kar z dvigalko si jo.
Ne vem več, koliko umorov so mi popisali.
In kaj ima s tem ta bedasti škric?
To je Glenn Gould, eden največjih pianistov našega časa.
Umetnost predstavlja.
Torej, usekati neznosno babo po ksihtu z dvigalko,
je bilo visoka umetnost. Naj si to tako razlagam?
Dragi g. Verge, dovolite, da dodatno osvetlim
zgodbo o dvigalki.
V mnogih starih katedralah so prevzvišene umetnine
skrite v najtemnejših kotih namenjene le očem Boga.
Oziroma kakor že pač rečemo velikemu arhitektu vsega.
Z umori je enako.
Katedrale občudujemo predvsem, ker so gotske stavbe.
V njih so koničasti oboki nadomestili primitivne, oble oboke.
V inženirstvu je glavna statika.
Stavbe morajo stati, ne glede na razne sile, ki vplivajo nanje.
Koničasti oboki omogočajo mnogo višje in svetlejše gradnje,
zlasti pa gradnjo z mnogo manj materiala.
Pogosto pravim, da material naredi vse.
Ima v bistvu svojo voljo.
Če tej volji sledimo, so rezultati najlepši.
Dvigalka je bila torej material in je sama skočila babi v ksiht.
Umetnost je marsikaj.
V kopici slabih izgovorov je ta kar pripraven in nenavaden.
Ampak vse to je brez veze, če nisi gradbeni inženir.
Saj sem.
Mama je menila, da je gradbeno inženirstvo bolj donosno.
Ampak najbolj sem sanjal o tem, da bi postal arhitekt.
Pred dogodkom z dvigalko sem kupil zazidljivo parcelo.
Bogato sem dedoval in sem bil sam svoj zidar.
Zato mi ni mogel nihče braniti, da si sam zrišem hišo.
Bodi inženir ali arhitekt, jaz vidim predvsem
pacienta s težko obsesivno-kompulzivno motnjo.
Ordnungszwang, Jack. Da uporabim dober nemški izraz.
Vsekakor drži, da sem imel v otroštvu hude kompulzije.
Histerično sem pospravljal.
Iz sobe nisem mogel, če ni bila popolnoma pospravljena in čista.
V hladilnici je bilo ta standard težko vzdrževati.
V hladilnici? –V tisti na Prospect Avenue.
Napis je bil že celo večnost polomljen.
Zato ni nihče vedel, kako se imenuje ulica.
Pice sem odkupil od prejšnjega lastnika hladilnice.
Njemu se je kupčija zdela krasna, toda jaz jih nisem uspel prodati.
Vse skupaj je postalo prenaporno. Pojedel pa sem samo eno.
"Maršal me vedno sili jesti pico!"
Neka vrata so vodila v še en prostor, a jih nisem uspel odpreti.
Zajeban nevrotik in obsesivni kompulzivec
s patetičnimi sanjami o nečem večjem.
Pa policija? So te začeli pogosto obiskovati?
Ne. Lahko rečeš, da sem imel srečo.
Njen avto sem skušal skriti,
je bil na moje nezadovoljstvo s ceste še vedno viden.
Avto sem nevede parkiral na genialen prostor.
Potok je meja zvezne države.
Lokalna policija pa seveda ne vidi čez mejo.
Tam se njena pristojnost neha. Zato me policaji niso nič vprašali
in sploh ne vem, ali jim je Sonny povedal zame.
Še velikokrat sva se videla, a o tem nisva črhnila.
2. PRIPETLJAJ
Čakajte.
Zdravo. –Zdravo.
Kdo ste pa vi? –Policija.
Se je kaj zgodilo? –Ne, ne, na srečo še nič.
Menda radi nakupujete v Carlsonovem supermarketu.
Zakaj? Se je tam kaj zgodilo? –Ne.
Ampak radi preprečujemo,
da se kaj ne zgodi tukajšnjim podjetjem,
na primer Carisonovemu supermarketu. Smem vstopiti?
Rada bi videla policijsko značko.
Jaz tudi.
Ampak žal bo to danes bolj težko.
Na obrazu se vam pozna, da se vam zdi slabo,
da nimam pri sebi značke. –Drži.
Veste, to je za policijo dobro.
Ne bom vam nakladal. Dobro je tudi zame osebno.
Veste, moja značka je pri srebrarju.
Srebrar jo polira.
Pa dodatno gravuro dela. Povišali so me.
Dobro … In kaj ste zdaj?
Kateri čin imate?
Tega ne smemo razkriti. Podatek je zaupen,
ampak čin je precej višji kot prejšnji.
Smem zdaj noter? –Brez značke že ne.
Bravo, bravo, bravo.
Odlično, to je pravilen odziv. Dan ste mi polepšali.
O varnosti govorijo vsi, a se zanjo sploh ne potrudijo.
"Ne" je pravilen odgovor. Prav zares.
Nikogar ne smete spustiti v hišo samo zato, ker reče: "Policist sem."
Tega ne smete. Pokazati vam mora pravo …
Značko. –Ja, značko. Pravilno.
V ZAHVALO ZA 25 LET SLUŽBE
Tole vprašanje bo osebno.
Kdaj natanko ste izgubili moža? –Pred malo več kot pol leta …
… je preminil. Zakaj vas to zanima?
Zaradi vaše pokojnine.
Če bi telefoniral nekemu svojemu sodelavcu,
bi vam najbrž lahko občutno zvišal pokojnino.
Po mojem bi jo lahko podvojil.
S telefonskim klicem bi mi lahko podvojili policijsko pokojnino?
Malo sem vas nahecal.
V bistvu nisem policaj. –Kaj?
Zavarovalniški agent sem, no.
Naročili so mi, naj vam natvezim tisto o znački.
Organi, mislim. Menda v statistične namene.
Živjo, Glenn. –Claire.
Moj prijatelj Glenn. –Živjo, Glenn.
Krasen možakar. –Ga poznate? –Itak.
Vas potem zanima povišanje pokojnine?
Če jo lahko res podvojite. –Največ nekaj minut bo trajalo.
Lahko vstopite. Vrata se zatikajo.
Kaj pa naj bo narobe, če mi lahko res podvojite penzijo.
Prekleto. –Je kaj narobe?
Prekleto, kako ponižujoče je to.
Da moram stati pred hišo, takole izpostavljen.
Znova in znova sem postavljen v take položaje. Ne vem, zakaj.
Glejte, žal mi je. –Veste, kako ponižujoče je to?
Ni pošteno, da sem nenehno v teh položajih. Se vam zdi pošteno?
Ne. Vam prinesem skodelico čaja?
Ne, ni treba.
Pizda. Pizda.
Kam pa greš, hudiča?
O, ne. O, ne.
Tole si podstavi pod glavo.
Oprosti.
Tako mi je žal.
Kako lahko to popravim?
Kaj lahko storim? Kako ti lahko pomagam?
Kako lahko to popravim? Povej.
Govoriti … –Ne moreš govoriti? Dobro.
Čakaj malo. Imam nekaj, kar ti bo po mojem kar všeč.
Imaš rada krofe?
Umiri se.
Takole.
Ja, kamilični čaj. Zdrav je.
Mater, no!
Morilec z OKM. Saj to je malodane smešno.
Ampak zate je prava smola. Pa še kompulziven čistilec si.
Sranje.
Prosim, izstopite iz avta, gospod.
Smem pogledati v kombi, gospod?
Če vam ne bi dovolil, bi bil baraba. –Dobro. Odprite, prosim.
Oprostite, nedaleč stran smo imeli manjši vlom.
Rad bi vas povprašal, kaj ste slišali oziroma videli.
Glenn pravi, da ste obiskali Claire.
Vlom, pravite?
Žal se mi zdi,
da imate resnejši problem.
Claire je izginila.
Claire Miller je izginila?
V kombiju jo čakam že dve uri.
Obiskal sem jo,
ker sva bila z njenim možem prijatelja in sodelavca na železnici.
Zbiralec sem. Tire zbiram.
Stare številke železniškega glasila "Tiri".
Vem, da je bil Jerry tudi naročen nanj
in da je bil ljubitelj, tako kot jaz.
Claire je šla noter, da bi mi poiskala kakšno staro številko.
Ni me povabila noter. Bolje drži ga kot lovi ga,
zlasti če se prikaže takle čudak, kot sem jaz.
Nekajkrat sem potrkal, a ni prišla odpret.
Tu ostanite, gospod. Pogledat grem.
Claire, Ed tukaj.
Mogoče so vrata odprta. –Kaj?
Ali pa ne.
Claire, si tu?
Claire?
Je zgoraj? –Ne, ni je. Mogoče je šla zadaj ven.
Verjetno bi jo videl.
Resnično čudno.
Če mene vprašate, je treba zadevo temeljito raziskati.
Nič vas nisem vprašal. –Povedati moram tudi,
da sem iz dnevne sobe slišal zvoke.
Nisem prepričan, kakšne zvoke,
ampak podobne prerivanju.
Ne, tole kar odložite.
Gospod, takšno preiskovanje je za policijo.
Prosim, da odidete iz hiše. Takoj.
Odhajam, ampak ugovarjam.
Moja opažanja bi preiskavi lahko koristila.
Davkoplačevalec sem in poznam svoje ustavne pravice.
Dovolite, da povem do konca. Samo pomagati vam hočem.
Minuto vam dam. –Imam pravico, da vam priporočim,
da sobo podrobno pregledate.
S povečevalnim steklom, če me razumete.
Ven. –Lep dan, policist.
Niso v tvoji zgodbi policaji izjemno naivni?
Je v tem bistvo? –Ne.
Bistvo bom povedal zdajle. –Komaj čakam.
Veliki dež.
Spral je sled mojega pobega.
Nimam se za preveč vernega človeka,
kar je, glede na najin položaj, seveda popolnoma noro.
Toda močnejšega naliva še nisem videl, in moram priznati,
da sem ga dojel kot blagoslov.
Umor pa kot osvoboditev.
Zdelo se mi je, da me ščiti nekdo od zgoraj.
V resnici pa si bil samo grozljiv, sprevržen satan.
Ampak ali si doumel ali bolje rečeno sprejel
povezavo z lastno osebnostjo?
Da si pravzaprav psihopat?
EGOIZEM, VULGARNOST, NESRAMNOST
IMPULZIVNOST, NARCIZEM
No, saj nisem neumen. INTELIGENCA
IRACIONALNOST Nenavadno.
Največ psihopatov ne sprejme lastne diagnoze.
Jaz sem jo. Recimo odsotnost empatije.
Zelo sem se trudil hliniti običajno empatijo,
da sem se laže skrival v množici.
Nasmehni se.
Ja, ja, ja.
Razočaran. Zelo, zelo razočaran.
Kaj pa trsje?
Bil sem zelo občutljiv otrok, igre me je bilo hudo strah.
Na primer skrivalnic. Ko sem se moral skriti,
sem največkrat panično pobegnil v trsje.
Ta otrok ni le prestrašen. Bolj skrivnosten cilj ima.
Dir v trsje je sicer bil pobeg,
a tudi povabilo lovcu, saj je za tabo ostala široka sled.
Si si v otroštvu želel, da bi te ujeli?
In še bolj pomembno: si si to želel kot odrasel človek?
Nisi bil niti za hipec razočaran,
da je veliki dež zabrisal sled in te niso mogli ujeti?
V bistvu sem bil osupel, če se spomnim, kaj vse sem storil,
ne da bi me vsaj malo kaznovali.
Rad sem gledal, kako vaščani s kosami kosijo travnik.
Takrat se je temu reklo "travniški dih".
Vsi so delali v ritmu. Med zamahom so izdihnili,
med potegom pa vdihnili.
V moji zavesti je bil travnik najbolj živ,
ko sem poslušal, kako diha.
Nehaj.
Nehaj!
Iz izkušenj sem se naučil daviti pravilno
in dovolj dolgo.
Bravo, Jack. Ti si res bister in močan.
Tako kot vsi drugi kriminalci.
Ko sem po nekaj umorih začutil, da mi popušča OKM,
sem začel bolj tvegati.
S slikami sem bil nezadovoljen, zato sem sklenil posneti nove.
Pizda. Pizda! Jebi ga.
Vame je udarilo kakor strela z jasnega.
Temu, da bi ženičko povozil, se nisem mogel upreti.
Že to, da sem prvo truplo vlekel na kraj umora, da bi ga slikal,
je bilo drzno. Zdaj je bilo še bolj nevarno.
Poleg trupla v bizarnem, zmrznjenem položaju,
sem si nakopal še takšno, ki je močno krvavelo.
Prekleto!
Mi lahko podrobneje razložiš, zakaj je morala starka umreti?
Ne povsem. Šlo je za krvni delirij,
kakršen v kurniku popade podlasico.
Poznaš Blakeovi pesmi o jagnjetu in tigru?
Blakea poznam samo površno,
a trepetam, da me čaka poglobljeno predavanje.
Bog je ustvaril oba, jagnje in tigra.
Jagnje predstavlja nedolžnost, tiger pa divjaškost.
Oba dela sta popolna in nujna. Tiger živi od krvi in ubijanja.
Ubije jagnje. Takšen je tudi značaj umetnika.
Blakea bereš tako, kot hudič bere Biblijo.
Jagnjetu se ni zahotelo umreti, tudi če bi postalo visoka umetnost.
Jagnje je doletela čast, da v umetnosti večno zaživi.
Umetnost pa je božja.
Še vedno isti rdeči kombi, in to ves krvav.
Nekam neprevidno, če res nisi hotel, da te ulovijo.
To sem pomislil tudi jaz,
a nisem zbral moči, da bi ga zamenjal.
Poleg tega je šlo vse kot po maslu.
Včasih se je najbolje skriti tako, da se sploh ne skriješ.
Toda kot sem rekel, mi je OKM popuščala,
zato sem nalašč tvegal in nisem očistil ne spalnice ne avta.
Ko sem prišel tako daleč, sem se počutil res svobodnega.
Stara ženička se mi je zgodila po nesreči,
vendar je fotografijam vdihnila veliko humorja.
Z izdelki sem bil zelo zadovoljen.
Prefinjenost.
G. Prefinjeni? Jasno. Neskončen narcis si.
Sliko sem poslal lokalnemu časopisu, ki je navadno pisal
o pogrešanih, niti ne ukradenih vrtnih vratih
in mu je ostrejši prispevek prišel prav.
Mene pa pri fotografiranju niso navduševale podobe,
temveč negativi.
Pri desetih letih sem odkril, da lahko v negativu uzreš
pravo notranjo demonskost svetlobe.
Temno svetlobo.
Pa kesanje, Jack?
Tisti, s katerimi imam opravka, se navadno vsevprek kesajo.
Ničesar se ne bom pokesal, pa če bova še tako dolgo hodila.
Toda zadnjič mi je nekaj prišlo na misel.
Predstavljaj si, da človek hodi pod uličnimi svetilkami.
Naravnost pod svetilko je njegova senca najgostejša, a najkrajša.
Z vsakim korakom senca pred njim zraste.
Senca se daljša in daljša, vendar se tudi redči.
Za njim se pojavi senca od naslednje svetilke
ter se krajša in krajša, dokler ne doseže največje gostote,
ko človek pride naravnost pod svetilko.
Reciva, da je človek pod prvo svetilko podoben meni takoj po umoru.
Sam sebi se zdim krepak in zadovoljen.
Z vsakim korakom senca pred mano zraste, tako kot moj užitek.
Toda hkrati se prebuja bolečina,
ki jo predstavlja senca za mano, od naslednje svetilke.
Na sredi med svetilkama je bolečina največja, večja od užitka.
Z vsakim korakom naprej se užitek raztaplja,
bolečina za mano pa se krepi. Na koncu je tako močna,
da moram ukrepati. Ko je luč naslednje svetilke v zenitu,
spet nekoga umorim.
Vem, da hočeš biti nekaj posebnega,
ampak če sva odkrita, ta prikaz velja za vsakega zasvojenca.
Alkoholik v zenitu izprazni steklenico itd.
Kaj pa družina?
DRUŽINA
Ob poklicu ti menda ni ostalo dovolj časa za družino.
Ne. Zakaj?
Ob vsem tem premlevanju si morda le začutil nekaj človeškega.
Nekaj, čemur bi mi, manj bistri, rekli pomanjkanje.
Pomanjkanje? Ker nisem imel družine? Ne, niti ne.
Je pa pojem družine navdihnil eno mojih največjih del.
3. PRIPETLJAJ
Dobro, vsak ima svojo kapo. Ne smete jih sneti.
Hvala. –Varnostni ukrepi.
Gremo lahko tja gor, mami? –Seveda bomo šli gor.
Nasmej se, godrnjavček. Zabavno bo. –Ne bo, ne.
Zaradi tebe smo šli sem. –Sem rekel, da nočem iti.
Ti pokažem orožje?
George, to je puška. Z razdalje več sto metrov
lahko ubije tudi večje živali.
Si ti že ubil kakšno večjo žival? –Sem.
Ampak na to nisem ponosen.
Jaz bi bil ponosen, če bi jih. –Tu sva si pa različna, Georgie.
Tole je šibrovka. Gladkocevna.
Od puške je manj natančna, a je bolj učinkovita,
če je žival bliže in se premika.
Če hočeš, se je lahko dotakneš. –Lahko?
Ja. –Bomo šli na lov?
Ne. Lov je strašno neprijetna reč.
Včasih sem veliko lovil, a sem nehal.
Zakaj pa? –Lov se mi zdi neokusen.
Reciva, da bi hotel sklatiti nekaj vran s tistega drevesa.
Temu se reče odstrel, pomeni pa to,
da se odločiš, katerim živalim boš dovolil živeti v gozdu.
Vran navadno ne odstrelimo za plen, temveč ker lahko ogrožajo
tiste živali, ki jih hočemo gojiti.
Tudi odstrel je neprijetna beseda. Spominja na etnično čiščenje.
Lov, to bolno in sprevrženo početje,
je srhljivo obreden.
Poznamo na primer brakado, med katero gonjači
z razgrajanjem na smrt prestrašijo ves gozd.
Da ne omenjam pozdrava lovim,
s katerim se lovi končujejo zlasti v Evropi.
To je še zadnja žalitev, ki vsaki vrsti dodeli svoje mesto.
Mami, na stolp bi šla. –George, počakaj.
Ja, gor greva.
No, George, boš streljal?
Jaz bom nameril, ti pa sproži.
Ogenj.
Odlično.
Če hočeš upleniti tako veliko žival, jo moraš zadeti v živo,
približno sem, v okolico pljuč.
Kot vidiš, je bila ta zastreljena v bok.
S takšno rano lahko žival še dolgo teče.
Zato ima vsak dober lovec psa krvoslednika,
ki žival izsledi po krvi, da jo lahko pokončaš.
Krvni sledi pravimo tudi Schweiss.
Čestitam, mladi Georgie. Zadel si žival.
Torej si si vseeno poiskal družino? –Ja.
Na to tudi jaz tako gledam.
Ampak z živalmi je mnogo bolj preprosto.
Kako to misliš? –Pomemben je vrstni red.
Spredaj navadno teče košuta, za njo večji mladič in potem manjši.
Najprej upleniš zadnjo žival, saj lahko starejši preživita brez mlajše.
Če bi uplenil zgolj mater, mladiča najbrž ne bi preživela.
Tako po manjšem mladiču upleniš večjega, nazadnje pa mater.
Ne dvigajta glav.
Stoj, George.
George.
Moja družina ni tekla v pravem vrstnem redu.
Jaz pa sem lovsko etiko vedno jemal zelo resno.
V tem oziru sem pravzaprav kavalir.
Kavalir, kaj? Ali pa kar g. Prefinjeni.
Ne!
George nima prevelikega teka.
Mogoče bi mu teknil grižljaj pite.
Meni niso dajali dovolj pite, ko sem bil še majhen.
Ubogaj me
in daj malčku košček pite.
Tako je, kot da jaz pri tem sploh ne bi imel besede.
Šli naj bi na prijeten piknik.
Dan je bil dober.
Odličen je bil.
Imaš najljubšo številko? Katero koli.
Vsak ima najljubšo številko.
Dvanajst. –Dvanajst.
Odlična številka.
Res zelo dobra.
Piknika je konec.
Ti kar pojdi.
Bom jaz poskrbel za otroka.
Ena.
Dva.
Tri.
Štiri.
Pet.
Šest.
Sedem.
Osem.
Devet.
Deset, enajst.
Dvanajst.
Schweiss.
Točno tako.
Naj te hvalim ali moram ploskati?
Žalosti me, da me tako obsojaš.
Ne glej samo dejanj. Dela glej.
Bodi pozoren na pojem lovine. –Ne.
In še enkrat ne. Nenehno manipuliraš z mano.
Celo prek otrok, najbolj občutljive teme na svetu.
Saj sem tudi jaz občutljiv, Verge.
Že če je na rjuhi ena sama guba, ne morem zaspati na njej.
Lov je navsezadnje prispodoba za ljubezen. To je tvoja šibkost.
Tiste dni sta me še sonce in luna s svojimi znamenji
silila v umetniško ustvarjanje in v meni dramila nasilje.
Najprej sončni mrk.
Potem izbruh Sv. Helene, ki sem ga videl s parcele.
Malo prej sem dojel, da je bilo povsem zmotno zidati s siporeksom.
Zato sem sklenil, da bom zamenjal material. Ta božanski material.
Ljubezen, Jack. Tudi ljubezen je umetnost.
Intimnost pa sploh.
Iceman je vdihoval zadnje dihe svojih žrtev.
Dvojni umor g. Prefinjenega
G. Prefinjeni spet udaril
Verge? –Tu sem, Jack.
Ni mi dobro.
V ustih imam kiselkast okus.
Ti pokažem, kje se gre v najbližji viski bar?
Kislino okušaš.
Na tej globini se pojavi.
Žal se boš moral nanjo kar navaditi.
Godrnjavčka sem pustil v predsobi,
dokler ga ni minila smrtna okorelost.
Zanj sem si nekaj zamislil.
Kaj to pomeni?
Dobri nagačevalci znajo doseči, da so živali videti žive.
Njihove izraze in drže prilagodijo tako,
da z njimi ustvarijo prizorček.
Odkril sem, da lahko izraze in drže trupel
po okorelosti in pred zamrznitvijo spreminjam z jekleno žico,
z bucikami, s selotejpom ipd., in da mi po zamrznitvi,
ko vse to odstranim, ostane skoraj prepričljivo človeško bitje.
Godrnjavček ni bil več godrnjav.
To si iskal? Prepričljivo človeško bitje?
Bi lahko brez odvečne romantike rekli,
da je to podobno nekakšni želji po ljubezni?
Tudi eno romanco sem imel.
4. PRIPETLJAJ
Od kod pa ta bergla, Jack? Menda si nisi česa naredil?
Na ta način si takoj videti neškodljiv.
Če imaš prtljago in berglo,
ti ljudje pritečejo pomagat.
Potem jih z orožjem naženeš v avto. –In kaj ima to z ljubeznijo?
Do te sem imel močna čustva, premočna za psihopata.
Nasmehni se.
Živjo.
Reci kaj. –Ne morem.
Ne prenesem, da me tako gledaš.
Da te tako gledam?
Prav.
Mi zdaj lahko poveš, kaj se ti plete po glavi?
Ne vem, kje te imam.
Zdi se mi, da me skušaš zapustiti.
Ne bom te zapustil. Tukaj sem.
Čutiš? Tukaj sem, na drugi strani žice.
Malo odloži.
Halo. –S kom govorim?
Saj veš.
Veš, da te ne bom zapustil.
Kaj praviš?
Se ti ne zdi, da si zasluživa pijačo?
Ja.
Kmalu pridem na koktejle.
Preprosta?
Na živce mi gre, ko me kličeš Preprosta. Jacqueline mi je ime.
Jacqueline?
Sta imela g. in ga. Preprosta res tako bujno domišljijo?
To ime sta najbrž pobrala v križanki v New York Timesu.
Kar se mene tiče, si Preprosta
Hej.
Krasne joške imaš. –Zakaj moraš biti vedno tako grob?
To se ti zdi grobo?
Meni se pa ni zdelo.
Že veš, po čem se tigri razlikujejo od levov?
Po tem, da imajo proge? –In kje živijo?
V Afriki?
Kakšna pa je razlika med arhitektom in inženirjem?
Arhitekt riše hiše. –Kaj pa inženir?
Jih tudi riše?
To je zate razlika? Inženir bere note, arhitekt pa jih samo igra.
Če znajo tvoji omejeni možgani to sploh predelati.
Zakaj moraš biti vedno tako okruten?
Popolnoma butasta pa spet nisem.
Kurc, odvisno, kaj je zate "popolnoma".
Se ne moreva pogovarjati o čem normalnem? Povej mi, kaj delaš.
Torej hočeš, da ti razložim, kaj delam. Ampak preprosto,
tako da bo razumljivo vsakemu preprostežu. Ne, Preprosta?
Ja.
Ubijam.
Dobro.
Ubil sem že 60 ljudi.
Serijski morilec sem, Preprosta.
Čuden si. –Čuden?
Ker sem rekel, da sem ubil 61 ljudi?
Prej si rekel, da si jih 60.
Če ne bi bila neumna kot noč, bi poznala izraz "posodobiti".
Če je bila številka pred eno uro 60,
to ne pomeni, da ne more v par minutah zrasti na 61.
Nisem neumna kot noč. Sem pač prebrala manj knjig kot ti.
Lepo te prosim, čisto si debilna.
Zdaj pa bodi pridna in mi prinesi alkoholni flomaster.
Alkoholni flomaster mi prinesi.
Rdečega ali črnega, vseeno.
Pizda, si čuden.
Oprostite, policist.
Moj prijatelj je totalno čuden. Rekel je, da je ubil 60 ljudi
ali pa celo 61. –Ste pili?
Ja. –Ne pijte več.
Vse, kar pravi ta ženska, je čista resnica.
Res sem ubil 60 ljudi.
Serijski morilec sem.
Prosim, pomagajte. –Pa tudi do te ženske sem bil grozen.
Do gdč. Jacqueline.
Gospodična, prosim, odpeljite prijatelja nazaj noter.
Da ne pijta, vama ne morem ukazati, lahko pa vama svetujem.
Tega ti ne bom mogel nikoli nadoknaditi. Nikoli.
Mi odpustiš? –Ja.
Odpustim ti.
Pridi, greva noter.
Tablete potrebuješ. Prijateljica jih ima. Dobre.
Odhajaš?
Samo po tablete grem.
Imaš ti moje ključe? –Ne bom jemal kar nekih tablet.
Po mojem si res zaslužim kaj boljšega.
Ključe bom obdržal.
Ni lepa navada, da pobegneš vsakič,
ko se začneva zabavati. Kajne?
Brez bergle hodiš.
Tudi dol je nisi imel.
G. Prefinjeni si, kaj?
Če bi rada zakričala, vsekakor daj.
To so zate kriki?
Na pomoč! Na pomoč!
Na pomoč! Ja, na pomoč! V stavbi je morilec!
G. Prefinjeni je. Na pomoč!
Slišiš? Sploh kaj slišiš?
Ali kdo teče po stopnicah, da bi ti pomagal?
Krasne sosede imaš. Zatuli še skozi okno.
Samo ključe hočem.
Ključe mi daj.
Na pomoč! Na pomoč!
Na pomoč! Prosim, pomagajte mi!
Mogoče se motim, ampak kolikor sem opazil,
se ni ne v nobenem stanovanju ne na stopnišču prižgala nobena luč.
Veš, zakaj?
Ker v tem peklenskem mestu,
v tej peklenski deželi,
na tem peklenskem svetu nihče noče nikomur pomagati!
Lahko se dereš do božiča,
pa boš do takrat slišala samo to oglušujočo tišino.
Se ne bi pogovorila?
Nekaj časa se lahko pogovarjava, ampak enkrat je treba umolkniti.
Odpri usta. Odpri usta.
Dobro, Preprosta. Pardon, gdč. Jacqueline.
Napočil je čas, da izbereš nož.
Ti samo pokimaj.
Ne?
Kaj pa ta?
Tudi ta ti ni všeč?
Prav. Pa ta?
Zanimiva izbira, Preprosta.
Veš, g. Prefinjenega
že precej časa nekaj gloda.
Morda je zanj bolj zanimivo kakor zate,
ampak odkrito povedano, zadeva ga prav zajebano jezi.
Zakaj je vedno kriv moški?
Kamor koli greš,
si neke vrste potujoči krivec,
čeprav nisi naredil nič hudega niti enemu otroku.
To me resnično žalosti.
Če imaš tako smolo,
da si se rodil moškega spola,
si se že rodil kriv.
Pomisli, kako krivično je to.
Ženske so vedno žrtve, kajne?
Moški pa so vedno hudodelci.
Sem ti že rekel, da je to zasebno zemljišče.
Pojdi stran.
Noben kraljev konj, noben kraljev mož,
Preproste ni rešil, ko jo paral je nož.
Zakaj so vse tako neumne?
Kdo?
Zdi se mi, da ubijaš same resno neinteligentne ženske.
Ubijal sem tudi moške.
Govoriš pa samo o neumnih ženskah.
Se ti zdijo vse neumne?
Zgodbe sem izbral naključno.
Se čutiš od žensk večvrednega in se bahaš?
To te vzburja, kaj, Jack? –Ne. Ampak ženske so lažje.
Ne telesno, ampak z njimi je laže delati. Bolj sodelujejo.
Pri lastnih umorih? –Lahko tako rečeš.
G. Prefinjeni se s to teorijo strinja.
Je g. Prefinjeni teoretik?
Sama ušesa so te, ko ti pripovedujem o njem.
"Jack uboga prisluhe, gotovo je psihotičen."
Zapisljive diagnoze se mi gabijo.
Ne strinjam se. Črke so jasne.
Varujejo nas in vlečejo meje med dobrim in zlim.
In religijo prenašajo. –Religija je ljudi uničila.
Tvoj bog uči ljudi, naj zanikajo tigra v sebi,
in nas spreminja v sužnje, preveč osramočene, da bi si ga priznali.
Oh, Jack, moral bi brati prave črke. Pa jih nisi hotel.
Največ trupel sem zamrznil kmalu po smrti.
Toda peščica jih je po naključju
nekoliko zgnila, preden sem jih dal na led.
Se sploh da reči, da je gnitje dobro ali zlo? Večina ljudi meni,
da gre le za naravni razpad, le za odziv materije,
ta pa je osnova življenja na Zemlji.
Da torej gnitje ni ne dobro ne zlo.
In da mora biti človek živ, če hočeš opisati njegove lastnosti in smoter.
O tem pa ima g. Prefinjeni popolnoma drugačno mnenje.
Tehtno zagovarja stališče, da se človekov smoter
ne nahaja pred smrtjo, ampak po njej.
Vse zvajaš na materijo. Tako izgine življenje,
z njim pa tudi tvoja draga umetnost.
Verge, ti zagrenjena stara svinja. Ti ubijaš umetnost s tem,
da življenju vsiljuješ moralnega vladarja. Jaz življenje osvobajam,
saj je umetnost nepojmljivo prostrana. Smem pojasniti?
Temu očitno ne bom ušel.
Ne vem, koliko procesov nastopa v razpadu mrtvega človeka.
Se pa nekoliko spoznam na desertna vina.
Najbolj prevzvišeno sladkost in najboljša vina pridobivamo,
ker nam je narava dala razne metode.
Najbolj razširjene oblike razpada so
zmrzal, posušitev in gliva s privlačno skrivnostnim imenom:
žlahtna gniloba.
S prvo metodo v Nemčiji proizvajajo Eiswein.
Preden grozdje stisnejo, ga pustijo na trti,
dokler ga nekajkrat ne prizadene nočna zmrzal.
Ta metoda v vinu močno poveča vsebnost sladkorja.
Je zelo tvegana, saj mora imeti grozdje takšne lastnosti,
da preživi postopek.
Poleg tega ni gotovo, ali bo prva zmrzal ustrezala pričakovanjem itd.
Drugi metodi se reče Trockenbeeren.
Grozdje obvisi na trti, dokler se ne posuši
in se že skoraj spremeni v rozine.
Zadnja metoda je nujna npr. za proizvodnjo sauternesov.
Gre za glivo, ki da grozdju izjemno poln okus
in eksplozivno vsebnost sladkorja.
Lahko bi rekli, da pri vseh treh postopkih prav razpad
povzdigne živo grozdje na raven umetnine.
Tako lahko gledamo tudi na procese, ki se po smrti začnejo v človeku.
Kar misli si. Jaz še vedno pravim, da ni umetnosti brez ljubezni.
O tem sploh ni debate.
Tole z grozdjem je samo naravni razkroj.
Če je razkroj res pot do odrešitve,
kaj je potem s tvojo hišo?
Ne boš me prepričal, da ti je bilo v zadoščenje, ko si podrl prvo hišo.
Si jo mar zgradil le, da bi jo podrl?
To seveda ni bilo idealno.
In žal moram priznati, da sem še trikrat
začel graditi in nato podvomil.
Težko je bilo postaviti hišo, o kakršni sem sanjal.
Material me ni ubogal. Hiše, ki sem jih narisal,
so bile od prvega detajla naprej nekam banalne, da ne rečem navadne.
Se temu v umetnosti ne reče epigonstvo?
Tvoj veliki talent je bil prekratek. Pa tak veleumetnik si.
Nisi ti že med pisanjem nameraval uničiti svoje največje umetnine?
Eneida je bila naročeno delo, v katerem sem tako poveličeval
oblast in njene ideje, da že ni bilo več umetnina.
Ampak če lahko poveličevanje delo poniža,
zakaj se ne bi mogla iz rušenja in uničevanja roditi umetnost?
Albert Speer je na podlagi grških in rimskih ruševin
razvil teorijo vrednosti ruševin. Svoje stavbe je snoval
z močnejšimi in šibkejšimi materiali, da bi bile nekoč brezhibne ruševine.
In na srečo so jih že nekaj let po izgradnji razbili na prafaktorje.
Napuh kaznuje Nemeza,
če se smem staromodno izraziti.
Toda umetnik mora biti ciničen
in se v umetnosti ne meniti za blagor ljudi in bogov.
Na vrednost ruševin je nujno navezati še nekaj.
Vrednost ikon.
Stuka. Nedvomno najlepše letalo na svetu,
povrhu še s srhljivo prefinjeno podrobnostjo.
Menda veš, na kaj merim.
Ne, to me ni res nikoli zanimalo. Ampak kar povej.
Stuka je bila bombnik strmoglavec. Piloti so med strmoglavljenjem
za trenutek omedleli. –Podrobnost, lepo prosim.
Fantastično. Neponovljivo. Poslušaj zvok, ko letalo strmoglavi.
Tuljenje. Če mene vprašaš, je kriva napaka pri zasnovi.
Napaka? Lepo te prosim. Tuljenje je bilo namerno.
Sirene so bile pritrjene na podvozje letala
in namenjene psihološkemu vojskovanju.
Kdor je ta zvok slišal med bojem, ga ni pozabil.
Ob njem je vsem ledenela kri.
Rekli so mu tudi "jerihonska trobenta".
Sadistično. No, zate je to najbrž mojstrovina.
Ne, več kot mojstrovina.
Ikona.
Ljudje, ki so zasnovali stuko in njeno delovanje,
so ustvarili ikono.
Povedati hočem tole: svet razpadu ne prizna lepote.
Še manj pa je pripravljen priznati zasluge nam,
ki na tem planetu ustvarjamo prave ikone.
Ima nas za največje zlo.
Ikone, ki na svet vedno so in vedno bodo vplivale,
so zame ekstravagantna umetnost.
Žlahtna gniloba.
Nehaj že. Ti antikrist.
Nisem še spremljal takšnega sprijenca, kot si ti, Jack.
Če se že navdušuješ nad množičnim iztrebljanjem,
ti bom povedal nekaj o taborišču Buchenwald
in s tem poudaril svoj odnos do umetnosti in ljubezni.
Sredi koncentracijskega taborišča je stalo drevo.
Ne katero koli, pač pa hrast, in ne kateri koli, pač pa tisti,
pod katerim je v mladosti sedel Goethe
in pisal nekatera najpomembnejša človeška dela.
Goethe. Tu že lahko govoriš o mojstrovinah in vrednosti ikon.
Poosebljenje humanizma, dostojanstva, kulture in dobrote
se je po ironiji usode nenadoma znašlo
sredi enega največjih zločinov proti človeštvu.
Pravijo, da so grozodejstva, zagrešena v fikciji,
tiste notranje želje, ki jim v civilizaciji ne moremo ugoditi
in jih zato izživljamo v umetnosti. Jaz se s tem ne strinjam.
Zame so nebesa isto kot pekel.
Duša pripada nebesom, telo pa peklu.
Duša je razum, telo pa je vse, kar je nevarno,
recimo umetnost in ikone.
Za konec še zanimivost.
Govorjenje o trofejah serijskih morilcev se mi zdi bedasto.
A vseeno nisem dovolil, da bi šla Preprostina druga dojka v nič.
Dal sem jo preparirati in zašiti. Še ena manjša ikona.
Hvala, gospod.
5. PRIPETLJAJ
Bi rad crknil?
Ne. –Potem me pa ubogaj, pizda.
Ubogaj me.
Odkleni. Odvrzi ključe.
Obrni se.
Zakleni. Zakleni!
Poklekni.
Zmrznili bomo.
Eden je prej omedlel. Umiramo od mraza.
Umiramo.
Dajte, no. "Zmrznili bomo."
Gospodje, dolgujem vam pojasnilo.
Med drugo svetovno vojno so imeli Nemci na vzhodni fronti
dolge sporede usmrtitev, a so imeli premalo streliva.
Zato so eksperimentirali z usmrtitvami več ljudi
le z enim nabojem.
V poklon tej iznajdljivosti
bom tudi jaz izvedel manjši eksperiment.
Uporabil bom
polnooplaščeno kroglo, ki lahko
predre glave vsem naenkrat.
Tega z navadnim lovskim strelivom ne bi mogel.
Čakajte, gospod, za nesporazum gre.
To velikokrat slišim. –Reči hočem, da se motite
o svojem strelivu. To ni polnooplaščena krogla.
Na to se spoznam, vojak sem.
Pizda.
Prav imaš. To je lovski naboj.
Škatla je narobe označena. Prekleto!
Oprostite, gospodje, za trenutek moram ven.
Vem, da položaj ni idealen.
Nikar mi ne pomrite, fantje.
Še nikoli te nisem nadrl, Al, ampak zdaj te bom.
Kako ti tole izgleda? Kaj piše?
30.06. –Pravilno, 30.06.
Piše tudi "polnooplaščeni naboji".
In kaj je notri?
Škatlo mi daj, in to s polnooplaščenimi naboji.
Pizda, je preveč zahtevati,
da naj bo v škatli tisto, kar piše na etiketi?
Vidim, da … Prav imaš.
Etiketa se ne ujema z vsebino.
Pravilno. –Ne vidi pa se,
da si škatlo
zares kupil pri meni.
Že dvajset let ves svoj drek kupujem tukaj.
Skoraj vsak drugi teden pridem.
Kaj je narobe s tabo, AI?
Oprosti, račun moram videti.
Račun? –Ja.
Nobenega računa nimam, pizda, še nikoli mi ga nisi dal.
Mudi se mi. Kupil bom novo škatlo.
Ampak tokrat mi res daj polnooplaščene naboje.
Dobro. Mi pokažeš dokument?
Ne zajebavaj me, AI. –Po zakonu se moram …
Potem pa takole. –… prepričati, da si res ti.
En naboj mi prodaj. –Te lahko samo vprašam,
zakaj samo enega? –To se te pa en kurc tiče.
K tebi prihajam, ker me ne sprašuješ bedarij.
Oprosti, Jack, oprosti.
Zapri za danes, pojdi domov in pojej en sendvič.
Čisto se ti je odfukalo. –Oprosti.
Jebi se, AI!
Alu se je čisto zmešalo, potrebujem polnooplaščen naboj.
Včeraj je bila policija pri Alu,
potem pa še pri meni, in to z lučmi in s sirenami.
Pote so prišli. Konec je, Jack.
Česa je konec?
Vedo, kaj si naredil.
Kaj pa sem naredil? –Tisti rop.
Rop? Pizda, fantje, skupaj se vzemite.
Nikogar nisem oropal, to je smešno.
Policijo bom poklical, Jack.
Daj mi pištolo.
Ne hodim po svetu s pištolami. To je noro.
Sedi, Jack.
S. P. tukaj.
Roba kličem.
Ko ga dobiš, mu povej, naj pride takoj sem.
Jacka sem ujel.
Po svoje sem vesel, da si me ti ujel.
Tega mogoče ne veš,
ampak imam te za svojega najboljšega prijatelja.
Tebi to morda ne pomeni kaj dosti,
meni pa ti pomeniš zelo veliko.
Po svoje je lepo vedeti, da je vsega konec.
Nekdo me je moral osvoboditi,
mi preprečiti, da bi še kradel tuje stvari.
In ta nekdo si ti.
Se spomniš,
ko si ustrelil tistega jelena, ki sem mu sledil štiri dni?
Na moji zemlji je bil.
Tega ti nihče ne oporeka. Vedno si bil odličen strelec.
Bi zdaj nehal meriti vame?
Malo me žališ.
Nikamor ne bom šel.
Saj me vendar poznaš, S. P.
Ja, poznam te.
Nikoli mi nisi lagal. –Ne.
Nič počasnejši nisem kot včasih.
Niti do vrat ne bi prišel.
Kaj sem naredil?
Pa si ga, S. P.
Bom zdaj jaz prevzel.
No, se zdaj strinjamo?
Je to polnooplaščen naboj?
Ja, gospod.
To je polnooplaščen naboj.
Prosim, ne delajte tega.
Nikar, prosim!
Ne, ne.
Slika se ne izostri, preblizu sem.
Perfektno.
Jack.
Kdo si pa ti?
Verge mi reci.
Kako si prišel sem noter?
Kaj hočeš?
Kar se mene tiče, si me poklical ti.
Že nekaj časa sem s tabo, samo opazil me nisi.
Si me prišel ustavit?
Nikakor. Samo nekaj bi te vprašal.
Kaj pa?
Nisi gradil hiše?
Ni hotel Jack zgraditi hiše?
Ja.
Saj sem se …
… trudil,
a nisem prišel daleč.
Policija. Pridite ven in ne skrivajte dlani.
Tisto hišo boš zdaj težko zgradil, ampak morda lahko zgradiš drugo.
Pomisli. Navsezadnje si inženir, pa še za arhitekta se imaš.
Menda imaš zanimivo teorijo o materialu.
Trdiš, da ima lastno voljo.
Poišči material, Jack, in naj on opravi svoje.
Dobro hišico imaš, Jack.
Povsem uporabna je.
Greš, Jack?
EPILOG: KATABAZA
Tu sem, Jack.
Te lahko nekaj vprašam?
Ne obljubim, da bom odgovoril.
Ja, saj to sem mislil.
Je med potjo dovoljeno govoriti?
So mogoče kakšna pravila?
Tako ti bom rekel: malokdo zdrži celo pot, ne da bi se oglasil.
Ljudi prime čudna nuja, da bi se izpovedali.
In mnogi so bolj zanič govorniki.
Ampak ti kar pripoveduj.
Vedi le, da mi ne boš povedal nič takega, česar še ne bi slišal.
Slišiš nekakšno brnenje? –Ja.
Po mojem nočeš vedeti, od kod se razlega.
Jaz hočem vedeti vse.
Ljudje se že tisočletja trudijo, da bi našli pekel.
Med drugim tako, da iščejo njegov zven.
Nič ne pomaga, če loviš na uhlje krike in tarnanje,
saj jok in stok milijonov posameznikov
zveni kakor to, kar si pravkar slišal.
Kot brnenje. Bliže bova trpljenju, glasnejše bo.
Verge. –Tu sem, Jack.
Ni mi dobro.
V ustih imam kiselkast okus.
Ti pokažem, kje se gre v najbližji viski bar?
To so Elizejske poljane.
Sem nimava vstopa.
Tako globoko sega najgloblji pekel.
To je sicer neverjetno,
a tebe niso naročili sem,
pač pa nekaj krogov više.
Sem sem te pripeljal za nagrado,
ker si mi dal nekaj snovi za premlevanje
in ker vem, da hočeš videti čisto vse.
Ko se boš nagledal, bova šla nazaj.
Kam vodi tista pot na drugi strani?
Ven iz pekla in navzgor.
Kot vidiš, je tja nekoč vodil most,
a jaz takrat še nisem bil tukaj.
Se ne da splezati naokrog
in priti na drugo stran?
Kar precej jih je poskusilo, a moram reči,
da se ni nikomur posrečilo.
To ti odsvetujem.
Seveda pa lahko poskusiš.
Bom tvegal.
Adijo, Jack.
Adijo, Verge.
Scenarij in režija
Prevedel Dušan Rebolj
HC SubRip lesi89 Za HD priredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija