Tidligere i serien...
- Hva gjør vi nå? - Vi drar hjem, far.
Vet du hvor mange som vil ha superkrefter?
Hør på meg. Jeg har ingen krefter.
Eksplosjonen i havnen nådde langt. Vi bør se etter skader.
Hva i...!
Går det bra med deg, mamma?
Ja da, det går fint.
Kan du dekke på? Dette tar ikke lang tid.
Mamma? Kan jeg se en film hvis jeg gjør ferdig leksene?
Vet du, jeg må faktisk tilbake til jobben.
Kan du spise middag hos Tess?
Vi diskuterer ikke dette. Gå til Tess!
Ja vel.
Hei. Mr. J. Leter du etter noen?
Jeg vil finne fram til berh'ag.
Å, jeg har øvd på marsisk. Berh'ag... Bibliotek!
- Nei. Do! - For å late vannet.
Vet du ikke hvor den er?
Har ikke du vært her i tre uker?
Og fire dager. På dagen.
Den er ned gangen, rundt hjørnet, tredje dør til venstre.
- Kan jeg få gå? - Ja.
Takk!
Slå av, så de ikke kan infiltreres.
Kan jeg snakke med deg et halvt sekund, sjef?
- Et halvt sekund? - Glem det.
Faren din ba meg akkurat om tillatelse til å bruke doen.
Han venner seg til livet her.
Jo da, men det var måten han sa det på.
Som om han var en fange.
Han levde som en fange i 300 år.
Jeg tror at du kanskje skal ta ham med ut-
-til den verden som fins utenfor DEO.
Jeg leder et svært sårbart offentlig byrå her.
Wynn...
Jeg fikk meldingen din.
Jeg vet ikke helt hva det er, men dere må se.
- Dette skjedde i dag morges. - Hva er det?
Byen sendte noen for å undersøke skadene etter ubåtangrepet.
Dere ser at de fant noe rart i grunnfjellet, -
-så de undersøkte det, og...
- Så ble de angrepet! - Ja.
De kom seg heldigvis til overflaten, -
-men de kunne ha blitt tilintetgjort.
- Hva annet kan du se? - De geotermiske undersøkelsene.
Vi kan hente dem fram for å finne koordinatene.
Ja vel... Da kan jeg fortelle dere to ting.
Én: Etter fjellsjiktene å dømme-
- har romskipet ligget der i omtrent 12.000 år.
Og to: Metallet det er lagd av, fins ikke i det periodiske system.
Brems ned.
Vi nærmer oss.
Vent. Nei. Ok. Nå bør romskipet være under oss.
Ok. Ja vel. Trekk dere tilbake.
Jeg så Clark gjøre dette.
Vent, vent! Vi kan gjøre dette uten å ødelegge offentlig eiendom. Kom.
Men jeg hadde lyst til å se det! Det hadde vært heftig.
- Greit. - Hva driver du med?
Dette kan føles litt rart.
Herregud, så fryktelig! Men det var heftig.
- Kan vi gjøre det hele tiden? - Nei.
Er det en person?
Det ser sånn ut.
Det er en tom en.
Det er jo overhodet ikke guffent.
Ikke skyt!
Vi vil ikke skade deg.
Kara...?
Herregud. Herregud!
- Det er jo Mon-El. - Ja.
Du har kommet tilbake.
- Vent litt. Hvordan puster han? - Vi vet ikke.
Luften burde fremdeles være giftig for daxamitter.
Det er helt utrolig. Har noen kurert deg?
- Hvilket språk snakket du? - Saturnsk.
Men er det liv på Saturn?
- Hvorfor skjøt du mot ubåten? - Det gjorde jeg ikke.
Jeg hørte forsvarssystemet starte. Klarte de seg?
Litt av et romskip. Har ikke sett maken.
Det er et utenomjordisk et.
- Hva er det i kamrene? - Bare passasjerer.
- Er de farlige? - Nei. De er som meg.
Hvorfor var det bare du som våknet?
Beklager. Jeg var i hypersøvn og...
Alt er veldig tåkete nå.
Husker du ikke passasjerene?
Vi har tid til spørsmål senere. Nå trenger han hvile.
- Kom. - Fint å se deg, kompis!
- Jeg ser fram til rapporten din. - Nå holder det!
- Jeg har savnet deg. - I like måte.
Det har vært... vanskelig.
Sju måneder uten å vite noen ting.
Sju måneder...
Jeg prøvde å sende en beskjed.
Jeg prøvde å si at alt var bra, men det gikk ikke.
- Jeg prøvde. - Alt i orden.
Du kan fortelle meg om det senere.
- Kara... - Hysj.
- Nei, Kara... - Bare sov.
Jeg kommer!
Hei, Patricia.
Er det bare deg? Tok du ikke med deg...
Ruby?
Jeg har aldri møtt jenta, så ikke forvent at jeg husker det.
Du kastet meg ut da jeg fikk henne, så du ville vel ikke.
Nei. Du tok et valg. Du visste at det fikk konsekvenser.
- Jeg var et barn. - Blir du gravid, er du ikke et barn.
Så jeg fortjente altså ikke noen støtte.
Voksne som får barn, trenger også foreldrene.
- Du ville ha støttet deg på meg. - Du var moren min.
- Jeg ønsket bare ditt beste. - Så da ba du meg dra?!
Det var overhodet ikke det jeg ville at skulle skje.
Du vet hvor vanskelig det var for meg å komme hit.
- Så hvorfor gjorde du det? - Du er ikke til å tro.
- Det har skjedd noen ting. - Hvilke ting?
Jeg lurte vel bare på om...
Da jeg vokste opp, gjorde jeg noe rart da?
Hva mener du med rart?
Falt jeg skikkelig uten å bli skadet? Løftet jeg noe som var veldig tungt?
- Nei. Ikke noe sånt. - Ingenting?
Nei vel.
Kanskje du kan hjelpe meg med å finne ut noe om min biologiske mor.
Hvorfor vil du vite noe om henne?
Vet du hva? Bare glem det.
Beklager at jeg forstyrret deg.
Jeg var på en pressekonferanse.
Noen hadde et våpen og skjøt inn i massen.
Mange ble skadet.
Jeg kom meg hjem.
Da fant jeg et hull i jakken min.
Jeg fant en metallbit, en kule.
Den var blitt helt flat.
Jeg ble skutt, men den gikk ikke gjennom huden.
Jeg ble skutt, men jeg kjente det ikke!
Hvorfor kjente jeg det ikke?
Patricia, hva er det som foregår?!
Bli med meg.
Du spurte om din biologiske mor.
Jeg løy.
Jeg adopterte deg ikke.
Jeg fant deg. I denne.
Jeg...
- Jeg forstår ikke helt. - Det gjorde ikke jeg heller.
Jeg visste ikke hvor du kom fra eller hvem som satte deg i den der.
Du så bare så fordømt hjelpeløs ut.
Så jeg tok deg med hjem.
Hadde du tenkt å fortelle dette?
Jeg skulle si det da du var 18, men da hadde du dratt.
Jeg tenkte at det kanskje var bedre slik.
At du ville ha det bedre dersom du ikke visste det.
- At jeg er et romvesen? - Sam...
Jeg ville bare at du skulle ha et normalt liv.
Det er ikke til å tro.
Jeg kan fremdeles ikke fatte at han er her.
- Vet ikke helt med det skjegget. - Jeg liker det.
- Jeg er veldig glad på dine vegne. - Ja...
Ja.
Han har vært litt...
Litt fjern. Jeg vet ikke helt.
Vi vet ikke hva han har opplevd.
Kanskje du skal gi ham litt tid.
Jeg så dere to i fjor.
Jeg har aldri sett deg lykkeligere.
Han ville aldri gjøre noe som kunne såre deg.
- Mrs. Queller kommer for å være her. - Hvor lenge?
Vet ikke, men du hater maten hennes, så du får penger til hentemat.
- Hvor skal du? - Jeg vet ikke helt ennå.
Du... Du trenger ikke å bekymre deg.
Det er ikke noe galt.
Jeg beklager at jeg kjeftet på deg.
Jeg fant ut av noe om meg selv, og det er veldig positivt.
Det gir svar på mange spørsmål, men da må jeg ut på denne reisen.
- Jeg kan jo bli med deg. - Det vet jeg at du vil.
Men jeg må gjøre dette på egenhånd.
Hold meg i hånden.
- Kjenner du det? - Pulsen din?
Det er deg. Du er hjertet mitt.
Kommer du til å stole på meg?
Noe fantastisk er i ferd med å skje.
Bare lov meg å fortelle om det når du kommer hjem igjen.
- Jeg er så glad i deg. - I like måte.
Nå som vi vet at det bare var Mon-El i romskipet, -
-kan du ta med faren din ut.
Vi må få vite mer om det. Vi vet ingenting om passasjerene.
- De sover. - Romskipet er sikret.
Vi undersøker hvor det er fra og overvåker det nøye.
- Jeg gir beskjed om noe skjer. - Ja. La oss ta styringen.
Og med "oss" mener jeg Alex. Jeg bør ikke ha styringen over noe.
Gå og vær sammen med faren din.
Er dette brune vannet en populær leskedrikk på Jorden?
Stort sett om morgenen.
Ja, jeg skjønner hvorfor "ka-affe" er så fristende.
Det uttales "kaffe".
Vi er rett ved DEO. Du kan gå hit når som helst.
Hva er det der? En intellektuell duell?
Det der er sjakk. Et eldgammelt strategispill.
Akkurat som ok'rock'tock.
Vi burde spille ok'rock'tock en dag.
Jeg har ikke så mye tid til å spille, men du burde dra hit og lære sjakk.
Hvis du vil tilbake til DEO, kan vi gå.
Nei, far. Alt i orden. Vi kan være ute litt.
Du har vært fange i 300 år. Du må ikke føle deg som en fange her.
Jeg vet at jeg ikke er DEOs fange. Det er det du som er.
Du har kikket på smart-dingsene dine 43 ganger siden vi kom hit.
Kroppen din er her, men sinnet ditt er fanget i jobben.
Du lever der. Du har ingenting her ute.
Du har vært her i tre uker, jeg i 300 år.
Jeg vet mer om å ta del i verden enn du gjør.
Takk for at du viste meg veien. Jeg går hit om jeg må ha brunt vann.
- Far... - Ditt oppdrag er utført.
Nå vil jeg gjerne gå hjem.
Hei. Du skal ikke være her.
Jeg forstår ikke.
Jeg vil la tvilen komme deg til gode, men du angrep to agenter.
Var... Var du forvirret på grunn av hypersøvnen?
Var det derfor du snek deg ut-
- og holdt på å ta livet av to mennesker?
Jeg holdt ikke på å ta livet av noen.
- Er det ikke deg? - Det er meg.
Så overbevis meg om å tro på det, vær så snill.
Jeg får ikke sove lenger.
Jeg ligger våken og stirrer i taket.
Åpner jeg øynene, drømmer jeg om at du dør.
Jeg ser at du forsvinner i universets mørke for alltid.
Dette var alt jeg ønsket meg.
Dette! Og da jeg så deg på det romskipet...
Da følte jeg at jeg kunne håpe igjen.
Da kunne jeg ta på deg og se deg og høre deg-
- og være sammen med deg. Endelig!
Men...
Du... er annerledes.
Har du ingenting å si?
- Ingenting?! - Jeg er lei for det.
Dumt av meg å ha et menneskehjerte.
Hva driver du med, Sam?
Du ser annerledes ut.
- Hvordan går det med deg? - Bra, takk. Bedre enn med Kara.
Du sa ikke noe til henne, så du sier neppe noe til meg.
Men jeg er her likevel.
Tenkte å gi det et forsøk.
Jeg vet at noe foregår.
Ja. Det utenomjordiske romskipet?
- Det er ikke utenomjordisk, hva? - Du forstår ikke. Det er annerledes.
- Hvordan er det annerledes? - Det er bare annerledes! Greit?
Det er mye som trenger en forklaring, og det innrømmer jeg.
Jeg beklager, Wynn, men nå må du være vennen min.
Du er nødt til å tro på meg. Du må få meg tilbake til romskipet.
Hvis ikke vil folk lide for det! Kara kommer til å lide for det.
Vær så snill.
Kom igjen. Den virker.
Væskenivåene er greie, hva med strømmen?
- Er du sikker på at dette er trygt? - Tarian-pumpen har låst seg.
- Jeg vet ikke hva det betyr. - Start kretsen på nytt.
Går det bra med deg, Wynn?
Det går fint. Jeg fikk ham til å hjelpe meg.
- Du kidnappet ham! - Nei. Vi vil bare ditt beste.
Hvem av dere to avgjør hva som er til beste for meg?
Jeg tar med meg både den og deg tilbake til DEO.
- Jeg kan ikke la... - Flytt deg!
Halskjedet mitt...
Hvorfor måtte du komme ned hit!
- Hvis ikke ville du ha dødd! - Jeg er ikke ditt problem lenger.
Hvordan kan du har forandret deg så mye på sju måneder?
Det har gått sju år!
Det har gått sju måneder for deg, men det har gått sju år for meg-
-siden jeg dro av gårde i kapselen.
Jeg kjørte inn i et slags ormehull.
Det førte meg til framtiden.
Og jeg har levd på jorden i det 31. århundret de siste sju årene.
Det forklarer hvorfor han ikke er allergisk mot bly.
L-Corp finner en kur for det om cirka 400 år.
Så du bare...
Du bare glemte meg?
Hvorfor går du med kjedet fortsatt?
- Nei! - Hva er det?
Strømmen til kamrene forsvinner.
- Betyr det at alle andre våkner? - Det betyr at de kommer til å dø.
Jeg kan omfordele strømmen til alle kamrene unntatt...
Hva er galt?
Hun drukner.
Pokker heller.
Jeg klarer det ikke! Det er glass fra en hvit dverg.
Imra? Imra...
Imra?
Hun klarte seg. Hun puster.
- Noe nytt? - Hun er stabil foreløpig.
Vi analyserer genene så vi kan behandle henne.
Er det noe du kan fortelle oss?
Hun er fra Titan.
Hun kan ha vært uten pustemaskin lenger enn vi tror.
Hvem er hun?
Hun heter Imra.
Sier du ifra om tilstanden hennes endres?
Ja, selvfølgelig.
Han er fra framtiden.
Ja, det kan jeg trygt si at jeg ikke forventet.
Hva er disse tomme rommene til?
Det er ikke store greiene.
Men... det er en leilighet som man kan bo i.
Jeg trodde ikke at jeg kom til å se deg igjen, far.
Ikke etter invasjonen.
Jeg har blitt så vant til å bo her på Jorden alene.
Å jobbe har fått meg til å føle meg produktiv og nyttig.
Men du har helt rett. Jeg har isolert meg i arbeidet.
Da jeg var barn, lærte du meg å se det vakre i livet.
Det har jeg tapt av syne.
Ingenting er tapt for evig.
Det er kanskje ikke Mars, men det fins mye skjønnhet her.
Det gjør det.
- Jeg er her når du trenger meg nå. - Jeg vet det.
Det er derfor vi er her.
I denne leiligheten?
Jeg tenkte at den ville passe bedre enn DEO. For oss begge...
Skal du også flytte hit?
Vi kan gjøre dette til et hjem. Hvis du vil det, da.
Det vil jeg svært gjerne.
Jeg er lei for det. For alt sammen.
Jeg trodde ikke at jeg kom til å se deg igjen noensinne.
- Du beholdt halskjedet. - Selvfølgelig.
Som et minne om alt du gjorde for meg og lærte meg.
Et minne om deg.
Det betyr mye for meg.
Uansett hvilket århundre eller univers eller verden jeg lever i, -
- ville jeg aldri ha glemt deg. Aldri noensinne.
- Det var galt å skjule sannheten. - Hemmeligheter sårer mer.
Jeg burde ha visst bedre.
Du trengte aldri meg til å beskytte deg.
Unntatt da vi gikk på "spis så mye du vil".
Og du pustet dem inn, hvis jeg husker det rett.
Tilbudet hadde en tidsbegrensning!
Jeg var nødt.
Godt poeng.
Det er det første smilet jeg har sett siden du kom tilbake.
Jeg har ikke fått muligheten til å si det, -
-men det er skikkelig fint å se deg.
Det er noe jeg må fortelle deg.
Mon-El?
Imra!
Så bra at du klarer deg. Pustemaskinen sviktet.
Jeg klarer meg fint.
Imra, dette er Kara Danvers. Supergirl...
Jeg kan ikke tro at det er deg.
Kara, dette er Imra Ardeen. Kona mi...
Du har kommet.
Du har vel spørsmål. Jeg har svar.
Jeg har sett deg før. I drømmene mine.
- Hva er du? - Vitenskap.
Magi. Informasjon. Vennen din.
- Hva slags sted er dette? - Dette er ditt tilfluktssted.
En bit av din verden: den døde planeten Krypton.
Herregud. Ruby hadde rett.
Hun trodde at jeg hadde krefter, og det har jeg.
Jeg trodde at jeg var annerledes fordi jeg ble adoptert.
Men... det var ikke derfor.
- Jeg er som Supergirl. - Du er så mye mer enn som så.
- Hvem er jeg? - En kulminasjon av århundrers arbeid.
Et vesen skapt med én hensikt: å skape rettferdighet.
Jeg er en helt.
De kommer ikke til å kalle deg en helt.
De vil kalle deg verdensmorder. De vil prøve å stagge kreftene dine.
Du viser dine fiender ingen nåde.
Din justis skal brenne mennenes verden.
Nei. Jeg er ikke... en verdensmorder.
Jeg er ikke en verdensmorder! Jeg har jo et liv.
Jeg har en datter!
Avkommet ditt var en uheldig feil.
Kreftene dine skulle vise seg da du ble voksen.
Hun forsinket skjebnen din.
- Hun er ingen feil! - Du glemmer henne snart.
Du glemmer snart alt det jordiske.
Nei... Dette kan ikke stemme.
Tiden er inne for at du skal komme fram.
Tiden er inne for at du skal bli til Reign.
Hjelp!
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com