I tidigare avsnitt...
Mitt blod förvandlar dig till en White Martian.
Du är den riktige Hank Henshaw.
Hank Henshaw är död. Jag är Cyborg Superman.
- Vad gjorde de med dig? - De tog mitt blod.
Hej, Kara Zor-El. Hur kan jag hjälpa dig i dag?
Berätta allt du vet om Projekt Medusa.
Jag tröttnar aldrig på att se dig göra det där.
Låt mig börja. Jag säger lite avslappnat hur grym dräkten är.
- Herregud. - Typ: "Det här är så bra."
- "Som om nån från DEO..." - Slutpratat om dräkten.
Dräkten är grym, men den är min, så jag berättar för henne.
- Berättar vad för vem? - Vi har tänkt på vad du sa, Alex.
- Angående Kara. - Att inte ha hemligheter för henne.
Vi har bestämt att jag ska berätta för henne att jag är Guardian.
Nej, det ska du inte.
Jag har nåt mycket viktigt att säga-
- och ni två får inte kapa kvällen med era hämnarpåhitt.
Jag sov inte en blund i natt. Jag kan inte vänta längre.
På Elizas glaserade morötter.
Ja, Winn har tjatat om dem ända sen förra Thanksgiving.
- En familjetradition. - Jag öppnar.
- Lycklig Thanksgiving. - Tack.
- Man säger "glad Thanksgiving". - Just det. Glad.
- Vad är det här? - Du bad om stoppning.
Jag slet ut lite ur min madrass.
Det var inte riktigt det jag menade, men...
Kara, är det här din vän från Daxam som du berättade om?
- Det här är... - Dr Danvers.
- Det är en ära och ett privilegium. - Kalla mig Eliza, är du snäll.
Du lär vara en lysande forskare.
Det måste vara fängslande. Vad är det du forskar om?
- Är allt som det ska? - Ja.
- Vad? - Jag tror att Mon-El stöter på Eliza.
- Inte en chans. - Och han tog med sig stoppning.
Du milde. Nej, snälla.
Du och Mon-El hittade verkligen varandra.
Han ställer sig in för att jag är din mor. Han gillar dig.
Han försöker ta poäng hos mig för att imponera på dig.
- Det finns inte en chans. - Tro mig, en mor vet.
- Gör du oss den äran, Kara? - Okej.
Familjen Danvers har en tradition där vi före maten-
- tar ett varv och säger vad vi är tacksamma för.
Börja, den som känner sig manad.
Jag vill börja.
Jag är tacksam över att ha en så förstående vän.
Du är så förstående.
- Nej, det är hon inte. - Jo, det är hon.
Nej, det är hon inte.
Jag vill bara... Jag vill bara säga en sak.
Jag är också tacksam för dig, Kara. Du är förstående men också älskvärd.
Det gör mig lyckligast i världen att det var just du som hittade mig.
Det finns så många saker jag är tacksam för.
Ärligt talat har jag nog aldrig känt mig så mycket som mig själv-
- som jag gör just nu, och det finns en anledning till det.
Den anledningen...
Brukar det där hända på Thanksgiving?
Rumtiden slets alltså isär mitt i din lägenhet.
Det gör årets Thanksgiving snäppet mindre dramatisk än förra.
Vad kan ha orsakat det?
En utomdimensionell varelse var väl sugen på din mammas tranbärssås.
Dags att fortsätta skanna efter takyoner och andra partiklar.
Helgen är slut. Nu återgår vi till arbetet.
Dagens fråga: vad ville Cadmus Supergirl?
Varför tog Lillian Luthor ditt blod? Varför inte bara döda dig?
Hon har förmodligen nåt lite otäckare planerat.
Ja, familjen Luthor älskar storslagna komplotter.
- Jag måste få veta vad Lena vet. - Ska ordnas.
Jag ska avlyssna varenda telefon, hacka varenda dator.
Nej, jag fixar det. Jag känner henne. Jag kan få sanningen ur henne.
Genom journalistisk skicklighet. Och gammal hederlig slughet.
- Stabil plan. Inga problem. - Jag kan vara slug när jag vill det.
- Definitivt. - Det låter som en plan.
Hacka Lena ändå.
- Vad är syftet med intervjun? - Det är en hyllningsartikel.
"Maktens kvinnor och mödrarna som formade dem".
Givetvis hjälper jag gärna till.
Jag vet bara inte hur intressanta min mor och jag är.
Skriv vad som än låter bra, men sanningen är-
- att jag som dotter alltid tycktes vara otillräcklig.
Vi var aldrig överens om nåt.
Vad för slags saker var det ni inte kom överens om?
- Gällde det företaget? - Nej. Min mor struntade i L-Corp.
Hur kände hon när du ändrade LuthorCorps riktning?
Du menar från dess mördande, världsdominerande riktning?
Ja, just det.
Du sa en gång att du ville att L-Corp skulle vara en kraft för det goda.
- Det måste hon vara stolt över. - Det får man hoppas.
Jag är en sån idiot. Jag glömde att jag hade ett möte.
Jag litar på att du gör oss rättvisa.
Det var trevligt att träffas.
Mamma? Vi måste prata.
Får det vara nåt? Skyll dig själv.
Du måste vara stamgäst här.
Letar du efter sällskap? Jag är väldigt bra sällskap.
Det gör jag, men med nån annan.
Ursäkta mig.
J'onn?
- Vad hände? - Alla utomjordingar är döda.
Är det här nödvändigt? Jag kan göra tusen armhävningar med en hand.
Vi kan inte riskera att bli smittade av det du utsattes för på baren.
- Vad fan var det han utsattes för? - Berätta vad som hände igen.
Jag har redan berättat.
Jag såg dig, men inte den riktiga du. Den ursprunglige Hank Henshaw.
Jag följde efter honom ut. Vi slogs, jag förlorade.
Sen hörde jag skriken.
Hade jag inte följt efter hade jag kunnat stoppa det här.
Du lever enbart tack vare att du jagade ut Hank Henshaw.
Jag har aldrig hört om ett vapen som bara skadar utomjordingar.
Det dödade allt i den där baren förutom människor.
Jag vill låta min mor hjälpa oss att analysera brottsplatsen.
Hon är specialist på astrobiologi. Jag tror att hon kan vara till hjälp.
- Vi sätter igång. - Nej, nej, nej.
Vi två sitter i karantän tills vi vet vad för gift vi har att göra med.
Det här är Cadmus. Jag vet det. De har nåt i görningen.
Du stannar tills vi vet hur Cadmus kunde döda enbart utomjordingar.
Vi tar det säkra för det osäkra.
- Vilken deprimerande syn. - Jag är van att fira högtider ensam.
- Överarbete ligger i släkten. - Du måste vara på högtidshumör.
Såna tankar brukar följas av ett hugg om att jag inte är en riktig Luthor.
Du låter mig aldrig glömma att jag är adopterad.
När det gäller dina barn var Lex alltid din favorit.
- Och du var alltid din fars. - Du låter nästan svartsjuk.
Du borde inte ta allt så personligt.
Ingen älskar sina barn exakt lika mycket-
- och även om jag älskade Lex mer älskar jag faktiskt dig också, Lena.
- På mitt eget vis. - Med artigheterna ur vägen...
låt mig fråga: vad i helvete har du på gång?
Vi har knappt talats vid sen Lex rättegång.
Jag trodde att du ville försonas. Det är ju trots allt Thanksgiving.
Men jag misstog mig visst.
En reporter snokar omkring. Hon är smart.
Hon vet nåt om dig. Vad är det?
- Jag har inte den blekaste. - Jag vet att du ljuger.
Du sa att du älskar mig. Vi vet båda två att det inte är sant.
Tack för att du kom förbi, mamma.
- Skit också. - Osis för dig.
Min tur. Jag menar, var snäll och slå.
- Och du sitter i fängelse. - Det känns passande.
Du kommer ut härifrån tids nog. Jag också, så tjura inte.
Du gillar inte mig, va?
Naturligtvis gillar jag dig.
Nej, jag menar, du gillar-gillar mig väl inte?
"Gillar-gillar" dig? Förlåt, engelska är mitt andraspråk.
Mamma tyckte att du var extra trevlig mot henne på Thanksgiving.
Det är en grej pojkar på den här planeten gör.
De är trevliga mot mammorna till tjejerna de har fallit för.
Jag är ledsen. Jag hänger inte med.
Du vill inte para dig med mig, va?
Har du sett kvinnorna jag har lockat till mig...
jordbor och andra, sen jag kom till den här planeten?
Tack för förtydligandet.
Mon-El? Herregud. Herregud.
Mon-El! Hallå!
- Varning - inneslutningsläckage. - Stanna hos mig.
Hjälp!
- Läget är stabilt för honom. - Tack, Rao.
- Men han är smittad. - Överförde han det till Kara?
Viruset är inte överförbart från organism till organism.
Man måste komma i kontakt med aerosolen för att bli smittad.
Det är en sak till.
Jag isolerade en sträng av viruset från Mon-Els blod.
Proteinhöljet gör mig rätt säker på att viruset kommer från Krypton.
Ett kryptonskt virus? Hur fick Cadmus tag på det?
Mitt blod. Därför behövde de det - för att komma in.
- Komma in i vad? - Ensamhetens fästning.
Vad hände här, Kelex?
Kara Zor-El, det finns en inkräktare i fästningen.
Var? Vem är det?
Du. Du är inkräktaren, och du ska förgöras.
Vad ville du ha härifrån, Henshaw?
Projekt Medusa?
- Pappa. - Hej, Kara. Vad vill du veta?
Vad är Projekt Medusa?
Medusa. Ett virus jag tog fram för att skydda planeten Krypton.
Vänta... Ett virus du tog fram?
Det var ett delat partnerskap mellan forsknings-och militärskråna.
Vi såg till att viruset bara angrep icke-kryptonsk fysiologi.
I händelse av en invasion-
- kunde Medusa döda utomplanetariska kombattanter-
- och samtidigt skydda våra civila och vår infrastruktur från skador.
Under min uppväxt sa du att ditt arbete räddade liv.
Jag räddade kryptonska liv. Det var det perfekta vapnet.
Nu är ditt perfekta vapen i min fiendes händer.
Henshaw stal virusets formel från Ensamhetens fästning.
Cadmus kan därmed framställa hur mycket de vill av viruset.
Ett ostoppbart biovapen som dödar alla förutom kryptonier - strålande.
Det förklarar varför Mon-El lever. Daxamiter har liknande DNA.
- Kommer han att återhämta sig? - Han kämpar tappert...
men utan ett botemedel kommer infektionen att vinna.
Här är allt jag hittade om viruset i fästningen.
Mamma och jag sätter igång direkt. Vi ska hitta ett bekämpningsmedel.
- Är allt väl? - Ja. Jag klarar mig.
- Vad är det? - Jag bryter ner det på molekylärnivå.
Nej, jag vet att du har försökt berätta nåt för mig.
Jaså... Nej.
- Hur? - Du kan inte hålla hemligheter.
Det här är inget sånt.
Har det med Maggie att göra?
Du nämner henne en hel del.
Min vackra Alexandra, varför? Varför är det så svårt att berätta?
Jag känner att jag... gör dig besviken, på nåt sätt.
Varför skulle jag bli besviken över att du är gay?
Du har alltid velat att jag skulle få ett vanligt liv.
Titta på livet vår familj har levt. Titta på mig, titta på din syster.
Jag förväntade mig aldrig att du skulle få ett vanligt liv.
Du skulle alltid bli annorlunda, för du var nåt utöver det vanliga.
Och jag älskar dig hur du än är. Kom.
Jag tycker mycket bättre om den här utsikten än vår förra.
Här ser vi alltid livet vi har fått ansvaret att skydda.
Det påminner mig lite om utsikten från mitt rum på Krypton.
Jag kunde se hela stan från det fönstret.
Alla ljusen, kapslarna som flög förbi...
Men å andra sidan såg jag väl i själva verket inget alls.
Hela mitt liv trodde jag att mina föräldrar var de goda.
Men ju mer jag får veta, desto mer ser jag saker för vad de faktiskt är.
Och desto mer skäms jag över att vara deras dotter.
Dina föräldrar försökte skydda planeten. De försökte rädda liv.
Paret Luthor ansåg säkert också att deras avsikter var goda.
Är det här deras arv? Död och förstörelse över universum?
Dina föräldrars arv är inte död och förstörelse - det är du.
J'onn. J'onn!
Vad är det som händer med dig?
M'ganns blodinfusion räddade mitt liv...
men den förgiftade mig också.
Jag... Jag håller på att förvandlas till en White Martian.
Herregud. Alex och Eliza kan hitta ett botemedel. Vi kan lösa det här.
De måste prioritera Medusa.
De får inte förlora fokus på huvuduppdraget.
Vi måste stoppa Cadmus.
Vi vet hur Cadmus tänker använda Medusa.
Dispergeringsmedlet de behöver finns inte på planeten-
- men det finns ett likartat element - Isotop 454.
Det är oerhört sällsynt. Endast L-Corp tillverkar det.
Får Cadmus tag på det kan de sprida viruset över hela stan.
Det finns inget vi kan göra för att stoppa dem.
Maggie, skicka alla tillgängliga enheter till L-Corp.
Nycklar, bälte, alla metallföremål. Du, vänta. Stanna!
Jag borde ha förstått att du skulle dyka upp.
Stick härifrån.
Undan. Ner på golvet!
Du försöker rädda världen, men ingen kommer att rädda dig.
- Maggie. - Få bara tag i svinet.
Han är borta.
- Säkrade du isotopen från L-Corp? - Nej, men Henshaw fick den inte.
Mon-El blir inte bättre och vi har inget botemedel i sikte.
Det måste finnas nåt på kristallen som kan vara till hjälp!
Det finns beskrivningar på hur man syntetiserar och sprider viruset...
men de övervägde nog aldrig ens att skapa ett botemedel.
- Lena Luthor, då? - Vad är det med henne?
Lenas mor tog det kryptonska viruset och syntetiserade det på jorden.
- Jobbar hon med henne... - Hon blev chockad av att se Henshaw.
Luthors är ganska bra skådespelare. Eller sociopater.
- De vet hur man lurar folk. - Nej, jag såg Lena i ögonen.
Hon vet inget om Cadmus och hennes mor, det vet jag.
Skulle du sätta Mon-Els liv på det?
Det där är egentligen ingen ingång.
Jag ville bara tacka dig för det du gjorde tidigare.
Du räddade mina anställdas liv, och även mitt.
- Nu måste du hjälpa mig. - Vad som helst.
- Jag behöver hjälp att hitta din mor. - Min mor?
Din mor ligger bakom Cadmus. Hon är deras ledare.
- Du ljuger. - Inte alls.
Hon har ett virus som kan utplåna alla utomjordingar i National City.
Hjälp mig att hitta henne så att hon inte skadar fler oskyldiga.
Jag trodde att du var annorlunda.
Du har den där symbolen på bröstet och alla tror att du är god.
Hur många gånger tog din kusin på sig den där dräkten och gav sig på Lex?
Hon är inget helgon, men du påstår att hon är djävulen förkroppsligad.
När börjar du ge dig på mig?
Jag vet hur det är att bli besviken på sina föräldrar.
Men jag är en ganska bra människokännare.
Och du är inte som din mor.
Hon är kall och farlig-
- och du är för bra och för smart för att följa i hennes fotspår.
Var din egen hjälte.
Ta samma väg ut som du kom in.
- Förlåt. Mår du bra? - Jadå.
Jag är bara nervös inför det här.
Uppenbarligen har drogerna kickat in...
- för du är klar här. - Tack.
- Nej, det är jag som ska tacka dig. - För vad?
- Jag berättade för min mamma. - Gjorde du? Hur tog hon det?
Bättre än jag. När du...
När du antydde att jag var gay förnekade jag det.
Sen tänkte jag att det bara hade med dig att göra.
Hur skulle jag inte kunna gilla dig?
Men innerst inne var jag inte bekväm med att det var mitt nya normala.
Men det är mitt nya normala. Och det är jag glad för.
För... Jag vet inte. Jag förstår mig äntligen på mig själv.
Nu har jag insett att det inte handlade om dig...
utan om att jag måste leva mitt eget liv.
Så tack ska du ha.
När som helst.
- Hej. - Hej.
Har du fått en ny kraft och kan duplicera dig själv?
- Jag ser två av dig. Riktigt häftigt. - Nej, tyvärr.
Inga nya krafter. Bara... Jag tror att du har dubbelseende.
- Jag har alltså en ny kraft. - Ja.
Din adoptivmor Eliza tror att jag är döende.
Jag kanske inte har din hörsel, men min är ganska bra.
- Hon kommer att hitta ett botemedel. - Det är ingen fara.
- Jag har lurat döden för mycket. - Du borde inte vara döende nu.
Att du är det beror på min familj.
- Eliza gjorde sitt bästa. - Nej, inte hon.
Min biologiska far skapade Medusa.
Han är orsaken till att du lider och att jag inte kan göra nåt åt det.
Du är vacker...
med alla världars vikt på dina axlar.
Du behöver inte få mig att må bättre.
Ja. Jättevacker.
Två gånger på en dag. Vi har nästan en riktig mor-dotter-relation.
Medusaviruset. Det var därför du skickade hit din hejduk.
För Isotop 454.
Du är ansvarig för Cadmus.
Är det nu du ska läxa upp mig, som du brukade göra med Lex?
Nej.
Det du sa förut... Det fanns sanning i det.
- Be mig om hjälp så hjälper jag dig. - Är det så lätt?
Det är så lätt.
- Jag trodde inte du trodde på syftet. - Du får lära känna din dotter bättre.
Radiologiskt larm. Isotop 454 har en radioaktiv signatur.
Jag får en varning om den flyttas från förrådet på L-Corp, och...
- Låt mig gissa. Den rör på sig. - Hur?
Cadmus verkar förbereda sig på att släppa ut viruset i hamnen.
Varför? Hamnen är ingen dricksvattenkälla.
Där kan de släppa ut det i luften och sprida det över National City.
I kväll tar vår mardröm slut. Utomjordingarna på vår planet ska dö.
Jorden tillhör människorna. Framtiden tillhör människorna.
- Vi är Cadmus. - Vi måste agera. Genast.
Be Alex skicka en insatsstyrka till hamnen nu.
- Vi hinner inte. Det blir du och jag. - Du får inte ge dig ut dit.
- Om viruset sprider sig... - dör jag, och det accepterar jag.
Jag låter dig inte göra det här.
Jag låter dig inte ge dig ut på nåt kamikaze-uppdrag.
Jag vill dö som mig själv, Kara. Inte som en skräckföreställning.
Låt mig dela mina utomjordiska syskons öde, vad som än händer.
Vissa mödrar har medaljonger med bilder på sina barn i.
Du har nycklarna till en bazooka.
Det är en raketkastare.
Och den är din. Ta den. Bevisa att du är med mig.
Släpp ut Medusa och gör slut på utomjordingarna en gång för alla.
- Gör det inte, Lena. - Varför inte? Jag är en Luthor.
Stick! Jag grejar det här.
- Det är slut med er två. - Där har du fel.
Du är ett monster. Jag ska skicka dig tillbaka till helvetet.
Äntligen hade du rätt, Henshaw. Jag är ett monster.
Nu har jag dig!
Herregud.
Du må vara en utomjording, men jag är Cyborg Superman!
Du må vara en cyborg, men du är ingen Superman.
Jag kommer, M'yri'ah.
De borde vara döda. Alla utomjordingar borde vara döda.
Du. Du bytte ut isotopen.
- Du gjorde viruset inert. - Det gjorde jag.
Och jag ringde polisen.
- Du mår bra. - Det gör vi alla.
Han är borta.
- Vi har nått Stjärnbrunnen. - Och?
- Det finns inget spår av kapseln. - Hitta den.
Jag vet inte var jag ska leta nånstans.
Hitta den. Jag struntar i vilka avstånd vi måste korsa-
- hur många liv vi förlorar eller hur många solar vi bränner.
Mon-El av Daxam kommer att hittas.
- Är jag död? Är det här himlen? - Nej.
Vi lyckades skapa ett botemedel från ett levande exemplar av viruset.
När min mor säger vi menar hon i själva verket hon.
Men Winn och jag såg på med entusiasm.
Och det blir ännu bättre.
Jag lyckades vända Medusaviruset mot en gemensam fiende:
J'onns White Martian-blodceller.
J'onn, du ser strålande ut!
- Det känns jättebra. Tack, Eliza. - Nöjet var på min sida.
- Jag är så glad att du mår bra. - Ja, vad skulle du ha gjort utan mig?
Ska vi prata om det som hände?
Ja. Jag vill höra allt om hur du jagade ifatt den där missilen.
Nej, jag menar, ska vi...
Ska vi prata om det som hände mellan oss när du var döende?
Vad hände? Vad gjorde jag?
- Du dreglade. - Nej.
- Du dreglade över hela dig själv. - Riktigt illa. Men... var det allt?
- Ja, det var allt. - Okej.
- Ta och vila lite. - Ja.
Hej. Hungrig?
Ja. Kom in. Bry dig inte om pyjamasen.
Den är gullig.
Det är sent. Har du ett fall eller nåt?
Jag behöver verkligen ett gammalt hederligt mord just nu.
Jag kom inte hit för jobbet.
Jag behövde verkligen träffa och prata med dig.
Är allt som det ska?
Saken är den att jag nästan dog.
- Jag hade inte låtit det hända. - Det vet jag.
Men det fick mig att tänka att jag...
Jag var så korkad. Jag trodde...
och jag antar att jag hade rätt - att du kom ut för min skull.
Och det skrämde mig.
Men... Livet är för kort.
Och vi borde vara de vi är.
Vi borde kyssa de tjejer vi vill kyssa.
Och jag vill bara...
Jag vill kyssa dig.
Du säger alltså att du gillar mig?
- Det var det jag förstod. - Du tänker väl inte bli tokig på mig?
Förmodligen.
Bäst att det här är rätt ställe.
Är det inte det kommer nån att bli väldigt förvirrad.
- Barry! - Hej.
Jag visste det.
Jag visste att det var du i den där konstiga rymdportalen!
- Det tog några försök. Min vän Cisco. - Vän är ett löst begrepp.
Vi jobbar ihop. Schyst universum du har hittat.
Minns du när jag hjälpte dig och du lovade att göra detsamma för mig?
Vad har vi att göra med?
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com