När jag var barn, var min planet Krypton döende.
Jag sändes till jorden för att skydda min kusin.
Min rymdkapsel slogs ur kurs
och när jag kom hit,
hade min kusin växt upp och blivit Superman.
Jag dolde vem jag verkligen var tills en dag,
när en olycka tvingade mig att avslöja mig.
För de flesta är jag reporter på CatCo Worldwide Media.
Men i hemlighet arbetar jag med min syster för DEO.
Vi skyddar staden mot utomjordingar
och alla andra som vill skada den.
Jag är Supergirl.
Detta har hänt...
Mamma? Pappa?
Vi har äntligen hittat dig.
Återvänd med oss till Daxam.
- Kryptoniertjejen har förvridit huvudet... - Nej!
Jag vill inte vara er prins längre.
Ni borde lämna planeten och aldrig återvända.
Jag förtjänar bättre än lögner.
Det gör du. Du har rätt. Jag är en lögnare.
Jag kan inte.
Nej. Det är över.
Stanna kvar. Jag ska få ut dig.
Jag är så ledsen att jag ljög för dig.
Jag förlåter dig.
Vad doftar...
Är det där rårakor?
Nej, nej!
Jag försöker göra frukost på sängen.
Jag kör fullt ut på romantiken och du sabbade det.
Det var väldigt gulligt.
Men du får inte stå emellan mig och bacon.
Och muffins.
Och är det där pocherade ägg?
- Ja. - När lärde du dig att pochera?
Jag hittade instruktioner.
Tydligen innehåller böcker bättre info än YouTube.
- Du! - Vem kunde ana det?
Du har förändrats.
- Jaså? - Ja, jag är imponerad.
Jag tänkte att eftersom du tog tillbaka mig
så borde jag fylla varje ögonblick av ditt liv med glädje.
Och kaffe. För det är klart.
Det finns en bra sak med att inte jobba på CatCo.
- Vadå? - Mer tid med dig.
Har du hört av dina föräldrar?
Nej. De är där uppe i omloppsbana.
Är det vad man kallar helikopterföräldraskap?
Senaste nytt...
Skit.
...en utomjording attackerar oskyldiga civila.
UTOMJORDING HÄRJAR I MIDTOWN PARK
Laserögonlapp. Det var nytt.
Tja, plikten kallar...
Vill du att jag följer med? Vi kan ta honom tillsammans.
- Visst. - Seriöst?
Jag ska bara byta om...
Fan, mina grejer är på DEO.
- Du är så snabb. - Jag tar den här.
Jag börjar med tvätten!
J'onn? Vi behöver städa upp en utomjording i gång tre.
Fru president.
Jag såg att Supergirl tog hand om en fientlig utomjording i morse.
Ja. Det verkar vara en till engångshändelse.
Läget är under kontroll.
- Var det därför du ringde? - Nej.
Jag ringde om en uppdatering om Daxamitskeppet.
För tillfället verkar det ligga i låg omloppsbana.
Ingen kommunikation eller aktivitet på flera dagar.
Men enligt Mon-El kan daxamiterna vi arbetat med
vara farliga.
Jag var rädd för det.
Hur vill du gå vidare?
Jag är orolig för att om vi gör nåt
kan vi sluta upp med en storskalig intergalaktisk konflikt.
Jag håller med.
Direktör, jag vet att Supergirl var inblandad i striden med skeppet.
Jag måste be er att avhålla er från att ta kontakt igen.
Med all respekt, Fru president,
om de utgör ett hot måste vi...
Vi måste vara smarta.
Och mitt kansli kommer att samla in mer info.
Till dess, var extra försiktiga.
- Jag förstår. - Jag hör av mig.
Var yoga lika illa som du trodde?
Ja.
Du spelar i en egen liga, Danvers.
Titta på oss.
Vi är ett sånt här par. Med yogamattor och som kivas flirtigt.
Jag vet. Det är perfekt. Emily?
- Maggie - Hej.
Hur mår... Är du tillbaka i stan?
Ja. Bara för en vecka. Jag bor på The Baldwin.
Okej.
- Hej. Jag heter Alex. - Hej.
Förlåt. Det här är min flickvän, Alex.
Emily. Trevligt att träffas.
- Vi brukade dejta. - Okej.
- Det har gått... Ja. - Många år.
Vi borde umgås nån gång.
Visst. Det hade varit kul.
Nån gång.
Jag borde gå.
Och låta er fortsätta med vad ni nu än gör.
Men det var trevligt att se dig.
Du med.
- Trevligt att ses. - Trevligt att ses.
- Ikväll då? - Va?
Hon vill umgås. Vi har inget planerat.
Nej. Kom, det är kallt.
Märker du hur lugn jag är över det här?
Jag menar, kom igen.
Emily?
Vill du äta middag med oss ikväll?
Ja. Visst.
Jag har samma e-postadress, bara berätta var.
- Det gör vi. - Okej.
Det var väl inte så illa?
Minns du utomjordingen från i morse?
Den med laserögonlappen? Ja, det ringer en klocka.
Han var inte vilken utomjording som helst.
Han tillhör en ras utomjordiska prisjägare vid namn Amalaks.
Förlåt. Sa du prisjägare?
Ja. När DEO plockade in din nya enögda bästis hittade de detta.
Det är ju jag.
Vad är det?
Det är en interplanetarisk meddelandemanick.
Den ger åtkomst till ett utomjordiskt darknet för dina skumma rymdbehov.
Finns det något meddelande?
Namn. Supergirl.
Kryptons sista dotter.
Plats. National City, USA, Jorden.
Trehundra kvartskristaller vid dödsbevis.
Nån har satt ett pris på ditt huvud.
Hur mycket är 300 kvartskristaller?
Mycket. Det räcker till en planet.
Pratar vi om en planet i ett fint område?
Eller ett hipster,
- på-gång-känsla? - Precis.
För ett sånt pris kommer varje skummis i universum
att åka hitåt för en chans.
Det är lugnt. Jag slår ut dem. En efter en.
Nej, nej. Vänta. Okej.
Inte för att jag tvivlar på dig.
Men en rad strider med interstellära prisjägare
är inte ett bra sätt att garantera säkerheten.
Alex har rätt.
Jag vill att du ligger lågt
tills vi vet.
Vänta lite. Vill ni att jag gömmer mig?
Ibland måste man gömma sig av strategiska skäl.
Och eftersom du frågade,
så tycker jag också att du borde gömma dig.
För jag förlorade dig precis. Jag vill inte förlora dig igen.
För det skulle inte vara... tilltalande.
Det var ett matrelaterat uttryck.
Jag lagar mat nu.
Jag tänker inte gömma mig. Jag är Tjejen av stål.
Jag viker mig inte. Jag ger mig inte för nåt.
Jag vet att ingen av oss kan hindra dig
men snälla, från de som bryr sig om dig,
ge oss en dag att försöka lösa det här.
Okej då.
- Jag ligger lågt i 24 timmar. - Tack.
Agent Schott, se om du kan hitta ett sätt att lokalisera fler av de här.
Kanske kan vi stoppa prisjägarna innan de slår till.
Agent Danvers, sök i databasen
efter andra arter som använder nätverket.
Absolut. Jag hade planer, men jag ställer in.
Nej. Ställ inte in dina planer för att söka i databasen.
Det är löjligt.
Databaserna gör det inte av sig själva.
De gör det faktiskt, jag ska bara skriva ett program.
Jag skrev precis upp mig för mer jobb, eller hur?
Nu drar vi.
- Mon-El? - Ja.
Håll ett öga på henne.
Det ska jag.
Jag måste bara göra en sak först.
Så detta är hur de tar emot kungligheter på den här planeten.
Mamma, pappa.
Vi blev glada när du hörde av dig.
Mon-El, kan jag få en öl?
Jag jobbar inte. Du kan kolla med Rhonda.
Arbetar du här? Som tjänare?
Jag är mixokolog.
Det är ett konstnärligt yrke som innebär att man förbereder alkoholhaltiga drycker.
Det är väldigt ädelt.
Jag tror ingen i den här baren gör något viktigt.
Förtjusande.
Jag vill inte tro det
men jag vet att det var ni.
Du vet vad var vi?
Ni satte priset på Karas liv.
Tror ni verkligen att om ni dödade henne
att jag skulle ändra mig och följa med er?
Din fantasi har utvecklats.
Jaså? Vem annars vill se henne död och har 300 kvartskristaller?
Verkar hon vara typen som har brist på fiender?
Jag försäkrar dig att vi inte är inblandade.
Om det inte är ni, varför är ni kvar?
För att vi hoppas att du sansar dig.
Vet du hur länge vi har letat efter dig?
Flera år. Bett till gudarna om ett tecken på att du överlevde.
Vi trodde att vi var förlorade.
Att vi skulle bli den sista generationen daxamiter.
Utan din mammas styrka hade förtvivlan överväldigat oss.
När du var ett barn
brukade du hålla tag om mitt ben varje gång jag försökte lämna rummet.
Jag var tvungen att dra loss dig som en liten magnet.
Och det krossade mitt hjärta.
Tills vi hörde din radiosändare
trodde jag att vi förlorat dig för evigt.
Och nu...
Jag skulle hellre dö än att lämna jorden utan dig.
Du måste lita på att allt vi vill är att du kommer hem.
Vi önskar inte skada din vän.
Kom ihåg, vi är dina föräldrar.
När du ringer så kommer vi.
Även till platser som vi inte tål.
Kanske har hon svårt att parkera.
Hon hatar att parkera.
Vill du testa att sms:a?
Det har gått 45 minuter.
Hon har säkert en bra anledning.
- Det är okej, Alex. - Nej, det är...
Jag har dåligt samvete.
Jag förstår att jag pressade dig till en obekväm situation...
Nej. Det var omtänksamt att du försökte.
Emily bara...
Vad?
När vi gjorde slut
sa hon några saker som sårade mig djupt.
Vi var tillsammans i fem år.
Det var mitt längsta förhållande.
När hon sa att jag inte förtjänade att vara lycklig
tänkte jag att hon kände mig, att hon hade rätt.
Nej, det hade hon inte och det var en hemsk sak att säga.
Det spelar ingen roll längre.
Det spelar roll.
Kan vi gå?
Så klart.
Notan, tack.
Jag hatar det här.
Vad, spelet?
Nej, jag älskar spelet. Jag hatar...
Jag hatar att sitta fast här inne.
Jag kan åka och komma tillbaka så snabbt.
Nej!
J'onn sa att du inte kan gå nånstans.
Du borde inte ha tittat på tv.
- Jag kommer tillbaka före min tur. - Nej.
- National City behöver Supergirl. - Okej.
Mon-El, jag är glad att du är här.
Inte bara för superstyrkan.
Kan du stå mellan henne och hennes superdräkt.
- Visst. - Var var du?
Jag frågade ut några misstänkta.
Vilka?
Mina föräldrar.
Tror du att dina föräldrar satte ett pris på mig?
De sa att de inte gjorde det, men...
De borde träffa min pappa. Det hade säkert gillat varandra.
Ja, från vad du har sagt så stämmer det säkert.
- Helvete. - Förlåt, jag vet inte vad som hände.
Är du okej?
Jag kan inte röra mig.
Nej. Allvarligt. Jag...
Jag...
Se upp!
- Vad gör du? - Jag vet inte, det är inte mig.
Förlåt.
Jag har ingen kontroll.
- Förlåt - Jag förtjänade det där.
Nån verkar kontrollera honom.
- Det funkar. - Vad funkar?
Jag omkonfigurerade den här
så att den låter om en sån här kommer nära.
Vilket innebär att en prisjägare är i närheten.
- Kan du kontrollera det? - Nej.
Hela kroppen pirrar.
- Okej. - Det är inte bra.
Du måste fly.
Jag är alldeles för farlig.
Bara fokusera och försök stoppa det.
Jag kan inte.
Nej. Förlåt.
Jag med.
Jag tror inte att kan stoppa det.
Vänta...
Låt honom gå.
Eller så får trottoaren ny färg.
Det är jag!
Förlåt.
Så äcklet här kom in i Mon-Els hjärna
och tänkte använda honom till att döda Supergirl.
- Oartigt. - Vem satte priset på mig?
Han vet. Man kan se att han vet.
Jag är den kraftfullaste tankeläsaren i Alcoriansystemet.
Jag vet mer än vad du kan föreställa dig.
Förutom skillnaden mellan en pistol och en häftpistol.
Ni får mig aldrig att prata.
Ni människor har för hög moral för att göra det som krävs
för att genomborra mitt sinne.
- Winn, räck mig skiftnyckeln. - Visst.
Alex!
Backa.
Kom igen.
Det var daxamiterna!
Drottning Rhea satte priset.
Ett ögonblick trodde jag nästan på dem.
- Du är inte säker. - Vi löser det.
Hur då? Jag känner dem.
Ur deras perspektiv
tror de att om de gör sig av med dig
så följer jag med dem hem.
Vi måste ge igen.
Om vi slår tillbaka kan vi tvinga dem att dra tillbaka priset och lämna jorden.
Jag gillar hämnd lika mycket som alla andra nördar
men måste jag påminna dig om att de har ett krigsskepp?
Du kan hitta ett sätt in.
Nej, det kan han inte.
Jag kanske kan.
Vi kan inte vidta några åtgärder mot Daxamitskeppet.
- Order från presidenten. - Va?
Att anfalla dem kan starta ett krig.
De anföll oss.
Jag informerar henne och inväntar order.
Till dess ska vi bara hålla Supergirl trygg.
Emily.
- Alex, eller hur? - Ja.
Jag ville träffa dig.
Jag ville prata med dig. Bara för att se...
Om detta handlar om middagen...
Varför dök du inte upp?
Jag borde, men...
Hela situationen drog upp så många smärtsamma minnen.
Maggie då?
Och allt du sa till henne... Var inte det smärtsamt?
Hon förtjänade allt jag sa.
Hon gav dig fem år av sitt liv och du övergav henne.
Övergav jag henne?
Allvarligt? Sa hon det? Hon var otrogen.
Förlåt, det visste jag inte.
Jag borde inte ha sagt nåt.
Men sanningen är att jag...
Jag vill bara glömma det.
Förlåt, jag...
Jag går nu.
Jag har funderat på en lösning till vårt problem.
- Jag med. - Jaså?
Vi kan bara göra en sak.
- Prata med din mamma. - Fly.
- Vänta, va? - Va?
Det finns en planet
som ett durliskt sändebud berättade om.
Den har vatten och en gul sol och allt vi behöver för att överleva.
Mina föräldrar skulle aldrig hitta oss.
Vi skulle vara tillsammans och trygga.
Jag tänker på det här för att jag läser Romeo och Julia.
Ja, jag har hört talas om den.
Och det finns en scen i slutet,
där är jag nu, där de ska
fly tillsammans och leva lyckliga i alla sina dagar.
Och jag tänker att det kan vara vi. Hänger du med?
Ja, men Julia och Romeo dör båda två på slutet.
Det förväntade jag mig inte.
Och nej.
Vi ska inte fly till din hemliga planet.
Jag är Supergirl och jag flyr inte från nåt.
Ja, jag vet.
Det är ett av dina mer irriterande drag.
- Tack. - Varsågod.
Du känner inte mina föräldrar. De ger inte upp.
De vill döda dig och att jag kommer hem.
Och de är...
De får som de vill.
Därför måste vi prata med din mamma.
J'onn sa ingen kontakt.
Nej. Det sa han inte. Han sa att vi inte får anfalla.
Vi kan prata med henne.
Så kan du få henne att inse att hon bara vill att du ska vara glad.
Och sen inser hon att jorden är bästa platsen för dig.
Din mamma kan ändra sig.
Du måste bara prata med henne.
- Folk förändras inte. - Så klart de gör.
Du gjorde det.
Du har blivit helt fantastisk och osjälvisk.
Ge henne en chans bara.
Tycker du att jag är fantastisk?
Nej. Jag sa det bara så att du skulle lyssna på mig.
Ja.
Jag kontaktar skeppet.
Det är värt ett försök.
Krypton på jorden?
Och jag trodde att platsen för vårt senaste möte var eländigt.
Den här platsen är helig för mig och min kusin.
Jag tänkte att det var det enda stället
som var värdig att ta emot er, Ers Majestät.
Ni kryptoniter var aldrig bra på att underhålla gäster.
Vi vet att det var ni.
En av era prisjägare röjde er.
Mamma, jag vet att du älskar mig.
Och jag vet att du vill mitt bästa
men kan du inte se att jag är lycklig här på jorden med Kara?
Dra tillbaka priset.
Så kanske du och jag fortfarande kan ha en relation.
Jag är din mamma.
Du dikterar inte villkoren för vår relation.
Din son har funnit ett hem här.
Vänner, ett liv. Han är lycklig.
Ta det inte ifrån honom.
Jag vet att våra världar inte kommer överens,
vilket är ytterligare ett skäl att kämpa för fred.
När Mon-El landade här förstod vi inte varandra
men vi byggde en bro genom godheten i våra hjärtan.
Och det har ett ursprung.
Du har godhet i ditt hjärta.
Snälla försök att förstå att det rätta är att låta honom stanna.
Den kontakt du tror att du har funnit med min son under er kärleksaffär
är en lögn.
Mår du bra?
Jag mår inte så...
Jag borde ha tagit hand om det själv redan från början.
Varifrån fick du kryptonit?
Vår planet är nedlusad med kroppar från er.
Nej, låt bli!
Jag korsade en ocean av stjärnor i jakten på min son.
Jag tänker inte låta dig stå i min väg.
Din familj väntar på dig.
Nej!
Vänta! Jag följer med dig.
Mon-El.
Nej, du får inte.
Jag följer med till Daxam, jag blir din prins.
Vad som helst. Bara sluta göra henne illa.
Lovar du?
Inga knep?
Inget motstånd?
Jag lovar.
Förlåt, Kara. Det här är enda utvägen.
Så länge du är trygg.
Gå inte.
- Mon-El. - Det är okej.
Det är okej.
Jag kan inte berätta hur lycklig jag är att se dig här.
Du kan väl tvätta dig medan vi förbereder för avfärd.
Dra tillbaka priset på Kara. Nu.
Klart.
Det var du.
Du utfärdade priset på henne.
Jag gjorde vad som krävdes för att få tillbaka min son.
Hej.
Varför var det så bråttom?
Jag gick för att träffa Emily.
Varför?
Jag ville prata med henne
efter att ha sett hur upprörd du var.
Jag tänkte stå upp för dig.
Alex...
Det är inte din sak att fixa.
Du tänkte aldrig berätta att du var otrogen mot henne.
Det var så länge sen. Jag gjorde en hemsk sak.
Jag mår dåligt över det.
Vill du ta upp det så att jag mår sämre?
Nej.
Det handlar inte om att du var otrogen.
Okej? Vi har alla gjort dumma grejer.
Det handlar om att du inte litar nog på mig för att berätta sanningen.
Jag ville göra det.
Hör på.
Jag har tänkt en del på det här.
Du har en vana av att hålla saker för dig själv.
Du dolde sanningen om Emily, du fick henne att framstå som den elaka.
Och innan dess så berättade du inte
vad som hände när du kom ut för dina föräldrar
och hur dåligt de regerade.
- Du vill inte prata om dig själv. - Jag vet.
Så jag tänker
att när dina föräldrar inte accepterade dig
slutade du lita på de som står dig närmast.
Och jag förstår det.
Men, Maggie,
du behöver inte akta dig för mig.
Okej? Jag är inte här för att döma dig för saker som hänt,
jag är här för att hjälpa dig att läka.
Tycker du inte att jag är en hemsk människa?
Nej. Jag har alltid tyckt att du är perfekt.
Men det är trevligt att se att du också har problem.
Tack.
Ja.
Förlåt.
Det är Kara. Jag...
Hej...
Vad hände?
Lugna dig. Mår du bra?
Okej. Jag kommer.
Kara är skadad. Och nåt hände med Mon-El.
Jag måste åka till DEO.
Vi pratar senare. Förlåt.
Var är hon?
Vad gjorde hon med dig?
Hon hade kryptonit.
Vi behöver sätta dig under en gul sollampa.
Nej. Rhea tänkte döda mig och Mon-El offrade allt för att rädda mig.
Nu måste vi rädda honom.
Jag kan inte låta dig göra det.
Nej, jag är okej.
Det är inte det.
Vi har strikta order att inte lägga oss i.
Det är Mon-Els liv. Snälla.
Jag måste lyda USA:s president.
Det är lätt att låta känslorna styra men det finns ett protokoll.
Det är inte jag som bestämmer just nu.
Jag vet hur mycket du bryr dig om Mon-El men det är för farligt.
Jag måste rädda honom. Jag vet att du förstår.
När skeppet åker är han borta för alltid.
Han har gjort sitt val.
Han är med sitt folk.
Mon-El valde inte det här. Det är inte som med M'gann.
Om vi väntar på presidentens order
kommer Mon-El och föräldrarna vara ljusår borta.
Vi måste åka nu.
Jag övertalade honom till det här.
Att prata förstånd med hans mamma.
Han är där uppe på grund av mig.
Snälla.
J'onn, jag kan inte förlora honom.
Du ska veta att Kara Zor-El är trygg.
Och tids nog kommer du att förstå att det var rätt att komma hem.
Jag vet redan att det var rätt.
Om jag inte kommit hem hade mamma dödat kvinnan jag älskar.
Ditt liv kommer alltid att vara Rheas ansvar.
Men du hör hemma hos ditt folk.
Det betyder så mycket för dem att du är tillbaka.
Om detta handlar om folket måste vissa saker förändras.
En dag blir jag kung.
Och jag vill bli en annan sorts kung.
Varför inte börja nu?
Varför inte bygga upp ett bättre kungarike
och se till att alla får rättvisa?
Göra oss av med grader och se till att allas röster hörs.
- Det är absurt. - Varför då?
Varför är det absurt? Vi kan börja om, pappa.
Varför ska vi återskapa samma trasiga system?
För att det är vad folket behöver.
Tror du att vi överlevde undergången genom att låta alla komma till tals?
Vårt kungliga släkte styrde i tusen år för att folket behöver våra beslut.
Och vårt ledarskap.
Vårt hus hade fallit.
Så bygg upp det igen med mig, snälla.
Det räcker!
Det tar oss fyra år att nå Daxam.
Du borde stanna i en cell tills du blivit botad från vanföreställningarna.
Pappa, hjälp...
Motorerna är redo för avfärd om fem minuter, Ers Majestäter.
Tack.
Äntligen kan vi lämna det här giftiga stället.
Du kanske minns att du värmesynade skiten ur den här
under räddningsuppdraget på Slavmånen.
Men med lite svett och kärlek
så funkar den igen.
Detta är bara en. Behöver vi inte en på andra sidan?
Nej, tydligen funkar den andra portalen mer som en sändare.
Så länge man har koordinaterna till dit man vill skickas
så behöver man bara en portal?
Ja.
En portal och felfria beräkningar
på skeppets position medan det susar fram genom rymden
medan vi snurrar på jordens axel i cirka 1600 km/h.
Och om beräkningarna blir fel?
Kan du hamna i rymdens kalla vakuum.
Vi får hoppas att de blir rätt.
För att få tag på Mon-El måste vi distrahera drottningen.
Satelliterna har upptäckt jonaktivitet.
Daxamiterna är på väg att ge sig av.
Vi måste köra nu.
Kryptoniten då?
Jag har en idé.
Jonkastarna är redo och kursen är satt på Daxam.
Kör.
Du vet inte när det är dags att släppa taget, va?
Jag tänkte säga detsamma om dig.
Rond två.
Winn?
Gudskelov, jag är inte i rymden.
Du är i rymden.
Jag vet. Jag menade, driver inte runt i rymden döendes.
Jag är här för att rädda dig. Hej.
Du är kort för en stormtrooper.
Du har äntligen sett Stjärnornas krig.
Kryptoniten...
Påverkar inte mig så mycket.
Sesam öppna dig.
Fantastiskt. Nu drar vi innan larmen går igång.
Jag ligger ett steg före dig.
Jag har redan knäckt säkerhetssystemet.
Hallå. Hör ni det här?
Kristallklart.
Kan du visa tronrummet?
Visst.
Är portalen programmerad till positionen?
Ja, men... Kara.
Gör dig av med honom.
Är det verkligen du den här gången?
Besvarar det din fråga?
Rhea!
Min mamma dödar henne.
Vi måste hjälpa till. Kom.
Vi vill bara att vår familj ska vara tillsammans.
Det vill vi med.
Allt ditt prat om förändring, kryptonit, men ni förändras aldrig.
Ni tar vad ni vill utan att bry er om vår värld.
Kara.
- Sluta! - Vad gör du?
Han har fattat sitt val.
Jag förstår nu att detta är din familj.
Du kom efter mig.
Alltid.
Krypton har tagit allt ifrån mig.
Och nu har du tagit min son.
Jag är glad att ni båda lever.
Men detta är sista gången vi ses.
Jag hoppas att ni kommer att förstå.
Alex, vi är redo nu.
Hur gick det?
Bra.
Tack för att du fick mig att göra det.
Pratade ni om mig där på slutet?
Ja. Hon sa att skulle skatta mig lycklig som hade dig.
Hon har rätt.
Kom så går vi.
Direktör, gav ni er på Daxamitskeppet?
Ja. Hur visste du det?
Jag har mina källor.
Och du hade dina order.
Jag är besviken.
Jag förstår.
Men en utomjording som stod under vårt beskydd, som har amnesi,
togs mot sin vilja och vi var hans enda hopp.
Om turen inte hade stått på er sida?
Mitt jobb är att se till att den gör det.
Jag tog ett beslut och jag tar konsekvenserna.
Direktör J'onzz, jag hör av mig
när jag beslutar vad konsekvenserna blir.
Har skeppet lämnat jordens omloppsbana?
Ja, ma'am.
Det var allt för tillfället.
Jag vill ha alla de här söta... Vad?
Inget. Jag bara...
Jag trodde inte att jag skulle få se dig igen. Efter idag.
Inte jag heller.
Men inte för länge. Jag menar...
Jag kunde inte låta det ske.
Ja.
Förlåt för att jag tvingade dig att prata med din mamma.
Jag borde ha lyssnat på dig.
- Jag hade fel. - Nej.
Du tror att folk kan ändra sig och du ger dem en chans att göra det.
Som min pappa. Han förändrades.
Han förstod att jag var lycklig här på jorden
och han såg vad jag ville
och han fann godheten i sitt hjärta till att låta mig stanna.
Du hade rätt i att hoppas.
Jag tror att vi alla borde vara lite mer som du.
Mer optimistiska och modigare...
Jag tycker du var ganska så modig.
Nej, jag gjorde bara vad du hade gjort.
Och det var väldigt läskigt.
Men du gör det varje dag.
Jag förstår det inte ens.
Du får det att verka så lätt att göra det rätta
att man inte ens inser hur svårt det är.
Men det är svårt.
Du offrar mycket för alla andra och...
Jag vet att jag upprepar mig
men jag beundrar dig.
Jag kommer inte att glömma hur du offrade dig för mig.
Så vi räddade varandra idag.
Ja.
Som Romeo och Julia.
Du måste verkligen läsa ut den.
Kan du läsa klart, tack?
- Ja, hur slutar den? - Du får läsa klart.
- Kom hit. - Jag vill inte...
Han är borta på riktigt, eller hur?
Han gjorde sitt val, Rhea.
På Daxam värdesätter vi lycka.
Han hade aldrig varit lycklig med oss.
Vi brukade vara i fas med varandra.
Dagen vi avlade våra löften
lovade vi att stå vid varandras sidor.
Vi såg på de vi älskade mest och vi avgav ett löfte.
Till vårt äktenskap
men framförallt
till vår familj.
Du bröt det idag.
Jag står fortfarande vid din sida.
Vi måste gå vidare.
Nej.
Det ska vi inte.
Du svek mig, min kära.
Jag är inte klar med den här världen.
Subrip: TomTen
Översättning: Sara Lindsten
Swedish