DE OSKYLDIGA
- Tog du med några verktyg, Henriette? - Vad sa du?
- Bar du upp några verktyg? - Nej, det gjorde jag inte.
Jag tror de är i bilen.
Du vet att för Anna är det dubbelt så nytt.
Pappa kan vara med Anna, så kan vi åka på semester.
Och så kan jag få en tidning på flygplatsen.
Pappa har börjat på nya jobbet.
Han kan inte ta ledigt, och jag har mycket att göra.
Men det blir bra, för det är barn här som du ska gå i skolan med.
Det blir roligt. Du får nya vänner.
- Alla är bortresta på sommarlovet. - Nej, det är de inte.
- Sov nu. God natt. - Jag ska inte sova.
Okej. Gör som du vill.
Kan du sitta här lite?
Nej, det går inte. Men dörren kan vara öppen.
Så, nu hör jag dig. Nattinatti.
Hej.
- Är du ny här? - Ja.
- Ska jag visa dig nåt? - Vad då?
Där jag bodde förut byggde jag en trädkoja helt själv.
Jag hade en slangbella-
-och sköt på såna jag inte gillade. Som var elaka.
- Har du flyttat? - Ja, många gånger.
Håll den. Och stå där.
Okej...
- Ska jag kasta den? - Nej. Släpp den framför mig.
- Är du beredd? - Ja.
Nu!
Vi tar nåt lättare.
- Beredd? - Ja.
Nu.
Oj!
- Hur gjorde du det? - Jag har övat massor.
En gång till.
Är du beredd?
Nu.
Oj.
- Får jag prova? - Ja. Koncentrera dig.
Nu.
Det gick inte. Titta här.
Oj!
Usch! Vad äckligt.
- Kan du flytta på den här? - Nej.
Det kan jag!
Den svängde åt sidan, liksom.
- Hade han slangbella? - Nej.
Han bara gjorde det, liksom.
Var försiktig med slangbellor.
- Kunde han trolla? - Ja.
Vad är det?
- Några spelade fotboll, också. - Oj.
Bra. Sätt dit den.
- Jag fick inte vara med. - De hade väl sina lag redan.
Jag tar det.
En stol.
Titta. Stol.
Så där.
Pappa väntar på oss. Alltid så bråttom.
Ja, det har du också.
Mitt hår är tjockare än ditt, tror jag.
Och mitt är mycket mörkare än ditt.
Jag ska visa dig. Titta.
Du har sån färg, och jag har sån färg. Mitt är mycket mörkare än ditt.
Det var elakt sagt. Ingen har finare hår än nån annan.
Förlåt.
Du måste sitta still, så jag kan borsta ditt hår.
Mamma?
Aj!
Jag är sjuksköterska själv, och arbetade som det förut.
Jag tycker att jag ser det ganska bra.
Säger hon ingenting? Inget expressivt språk?
Nej. Hon har lite ljud för sig, men... nej.
Hon hade ett språk förut.
- Diagnos när hon var fyra? - Ja, men det började tidigare.
Hon hade mycket språk, men det försvann ganska fort.
Så hon härmade inte bara?
Nej. Hon hade ett språk, och var faktiskt som en vanlig treåring.
Ska jag visa dig runt, Anna?
Tycker du om att leka?
Oj! Nämen, oj, oj.
En sån massa blod. Men lilla vän...
- Vad är det? - Det är glas!
Susu?
- Ta med dig Anna ut lite. - Nej.
- Bara ner till lekplatsen. - Nej, jag vill inte.
- God natt. - Nattinatti.
- Mamma? - Ja.
När jag ber, kan jag säga nåt annat om jag vill?
Ja, du kan säga vad du vill. Kanske be för pappa.
Kan jag bara lyssna?
- Hur menar du? - Bara lyssna.
Ja... men det är inte som att be.
- Det tror jag. - Okej. God natt på dig.
- Nattinatti. - Sov nu.
Vi ska till många ställen, stan också.
Med mina vänner och deras bröder.
Så får du inte säga. Det är jättedumt.
Jag måste säga till.
Är det din syster?
Hon har autism.
Sluta.
Titta.
- Ser hon inte? - Jo. Hon är bara lite konstig.
- Nyper du hårt? - Ja.
Ska vi leka?
Sitter du här?
Vi kommer snart.
Hon kan sitta så jättelänge.
Hej. Vad händer? Vill du ha bollen?
Vill du ha den?
Hej.
Jabba...
- Är den din? - Nej, den kom i går.
Jag kallar den Jabba.
Hej, Jabba.
- Ännu högre? - Ja.
Jabba?
Tror du att den är död?
- Ska vi döda den? - Vad menar du?
Nej!
Hörde du?
Den är varm.
- Vart ska du? - Jag måste hem.
Anna, vi måste gå. Kom!
Hon vill stanna.
Ja, men vi måste gå. Kom!
Ska jag följa med?
Kan du ta med henne ut i morgon?
Jag vet inte.
Hon vill det.
Jag kan fråga.
Kan jag ta med Anna ut i dag med?
- Vill du det? - Ja.
- Blev du glad nu? - Kan jag?
Ja, men håll er i närheten.
Ida, har du laddat mobilen?
Ja.
Hur många?
Fem?
Ett slott. Två...
tre, fyra...
Anna?
Hej.
Vi måste sticka.
- Är det du? - Nej, det är hon.
Det går inte. Den är alldeles för stor.
Vi försöker. Det går bra.
Stå med dem. Det funkar nog bättre då.
Beredd?
Anna kunde inte hemma. Hon kan bara ihop med er.
Hej. Vad gör ni?
Kan du det också? Så det är bara jag och hon?
- Du hör Anna, va? - Ja. Och hon hör mig också.
Hör du mig?
Nej, men honom lite.
Vad hör du, då?
Bara nåt, liksom. Med henne är det hela tiden.
Vi tänker samma sak, och samtidigt.
- Beredd? - Ja.
(Banan.)
- Banan? - Rätt!
- Du hörde väl inte? - Nej.
- Kan du med Anna också? - Jag kan försöka.
- Beredd? - Ja.
Nej.
- Banan, banan. - Vad betyder det?
Två bananer.
Försök igen. - Och du säger inget, okej?
- Beredd? - Ja.
- Banano. - Rätt!
Jag fuskade. Jag använde henne. Det är lätt med henne.
Jag kan ingenting, jag.
Ska ni två gå upp, och vi går längst ner?
Hej.
Okej, vi kommer. Hej då.
Vi glömde middagen. Vi måste gå hem. Hej då.
- Vad sena ni är. Allt bra? - Ja.
- Får jag efterrätt? - Så klart.
Mamma?
Haj.
Mamma, får jag titta på tv?
Okej.
- Den är större. Jag har också en sån. - Vem pratar du med?
Ingen. Med nån som inte är här.
Okej.
Svara.
Hallå?
Hallå!
Svara när jag pratar med dig.
Kan du svara?!
Vad gör du? Vad är det för svineri?
Aisha?
Aisha.
Aisha? Aisha...
Hej?
Hej. Mår du bra?
- Det var nån i mitt rum. - Nej, det var säkert bara tv:n.
Kom, så lägger vi oss. Jag sitter hos dig en stund.
(Prutt.)
Prutt!
Gå längre bort.
Ner där.
(Ben är en bajskorv.)
Ben är en bajskorv!
Man skrattar inte åt andra!
Hon skrattade åt mig!
Nej...!
Är du säker?
Nej!
Aj! Det gör ont.
Sluta! Flytta på dig!
- Gå härifrån. - Idiot.
- Hon känner inget. - Jo!
Varför gråter hon inte, då? Hon gråter aldrig.
Hon gör det inuti.
Jo, det kan du.
Prata högt, bara. Som jag.
Du kan.
Säg det bara, som jag.
Nej.
Du kan!
Nej.
Du säger det.
Du säger det ju nu.
Hej.
- Gör det väldigt ont? - Det...
Den biter mig.
- Mamma? - Hallå.
Nämen... Har det hänt nåt?
Hon ramlade.
Hur är det? Du?
Vi tar av skorna.
Herregud!
Det gör säkert väldigt ont.
- Vad har ni gjort? - Vi gick, och så ramlade hon.
På lekplatsen?
Ljug inte. Jag ser att hon inte har ramlat.
Vad hände? Berätta.
Du! Jag pratar med dig! Vad hände?
Ska jag inte kunna lita på dig?
- Hon mår bra. - Nej. Det gör hon verkligen inte.
Kom, gumman. Mamma ordnar det. Det går bra.
Kom in.
Hej.
Förlåt att jag var så sträng.
Det är inte ditt ansvar att ta hand om Anna.
Det är jättefint att du vill det, men det blir lite för mycket ansvar.
Det är mitt fel.
Vad gör ni egentligen, när ni är ute så länge?
Allt möjligt. Jag kommer inte ihåg allt.
Men vad hände i dag, då?
Ni var inte på lekplatsen där nere. Jag ska inte bli arg.
Jag vet att du ser efter henne. Jag vill bara veta vad som hände.
- Mamma? - Ja.
- Anna har blivit mycket bättre. - Har hon?
Hon leker, och hon kan säga saker.
- Hon kan prata. - Jaha.
Det är sant.
Du ska inte skoja om sånt.
- Jag skojar inte. - Sluta.
Anna?
Anna...
- Säg nåt. - Nu räcker det, Ida.
Vem är det? Kan du säga vem det är?
Mamma.
Mamma, mamma...
Ma...
- Ma... - Ida.
- Du gjorde det förut. Säg det! - Nu får du sluta.
- Säg det! - Hör du inte? Sluta!
Du får en chans till att berätta hur Anna gjorde sig illa.
Inte?
Då kan inte jag lita på dig längre.
Förstår du det?
Jag bryr mig inte!
Aj! Satan!
Flinar du? Fatta hur ont det gör! Vad fan är det för fel...?
Aisha och jag har det bra, men jag är trött.
Jag jobbar jämt.
Mamma... du blöder.
- Du blöder. - Va?
Du blöder här.
- Sluta. - Men du blöder i pannan.
Jag blöder inte, Aisha. Larva dig inte.
Det är min dotter Aisha. Nu är jag tillbaka.
Ja, jag hörde det.
Mamma?
Benjamin! Ring nån!
Du måste ringa...
Ring till...!
Hej?
Anna? Anna.
Vi ska plocka undan.
- Vi ska plocka undan. Vi leker bara. - Ja, vi leker bara.
Vi ska plocka undan, mamma. Vi ska det.
Är allt bra?
Vad är det?
Allt är bra.
Vad heter det?
Vad är det här?
Vad heter det? Tut-tut!
- Henriette... - Lugn. Hon är lite trött.
Hon tycker inte om det.
Vad är det här?
Kan du säga vad det är? Det är den jag dricker ur.
Glas.
- Glas. - Hörde du?
Vem är det här? Vem är det?
- Kan du säga det? - Pappa.
- Vad sa du? - Pappa.
- Vad duktig du är. - Jätteduktig!
Stackars pojke.
Så hemskt. Stackars föräldrar.
Tror du Ida kände honom? Eller hade träffat honom?
Nej, nej. Hon är nio år, och han var...
Han var äldre. Fjorton, står det. Helt förskräckligt.
- Aisha? - Ja.
Du stannar hemma i dag.
- Varför? - För att jag säger det.
- Du är bara här nere i dag, då? - Ja.
Du går väl inte till gångbron?
Nej, då. Hej då.
Vad är det?
Mår du bra?
Jag...
kan hämta folk.
Vad menar du?
- Jag kan få folk att göra saker. - Som vad då?
- Sånt jag vill att de ska göra. - Säkert.
- Jag kan det. - Gör det på mig, då.
- Nej. - Jo.
- Kom igen. Du bara fånar dig. - Okej.
Titta inte.
- Varför inte? - Och lova att inte skratta.
- Hur gjorde du det? - Vet inte.
- Det var en orm. - Va?
- Var det inte du som gjorde det? - Nej, det var nog du.
Jag gjorde bara det med kylskåpet.
- Är du rädd för ormar? - Ja, väldigt.
Håll upp den.
- Så? - Längre från ansiktet.
Oj!
Det är mycket bättre. Titta, Anna.
När man ser ut så, vad är man då? Man är glad!
Då ler man och skojar. Jättebra.
Man kan le så tänderna syns, eller så här.
Bara le så här.
De springer så fort.
- Vad tänker du göra? - Vänta lite.
Aisha?
Aj...!
Stanna! Vad gör du?
Å! Lägg dig inte i!
Aj!
Mamma. Mamma...
Herregud! Du får inte försvinna så där.
- Var har du varit? - Ute.
Lilla tokfia, du får inte gå ut.
Du får inte gå ut själv. - Bra att du hittade henne!
Vad är det?
- Vi måste stoppa honom. Han vill... - ta oss.
Han gör onda saker.
Han får andra att göra det.
Vad har du...? Vad tänker ni göra?
Du behöver inte vara med.
Vi klarar det själva.
Tillsammans.
Pojken som dog...
Det var Ben som gjorde det. Men det vet du.
- Mamma? Kan jag och Anna gå ut? - Vad...? Nej.
- Jag ser efter henne ordentligt. - Det är ju sent.
Jag trodde att du kunde klockan. Nej, säger jag.
Jag följer med er ut i morgon. Nu är det kvällsmat. Vem vill ha?
- Mamma? - Ja.
Får jag sova hos dig i natt?
- Är du rädd? - Ja.
Okej. Kom.
- God natt. - Nattinatti.
- Mamma? - Ja.
- Ska du jobba i natt? - Nej, inte i natt.
- När ska du lägga dig? - Jag lägger mig snart, jag också.
Sov nu. Okej?
Mamma?
- Ja? - Kan du hämta Boffa?
- Var ligger den? - I sängen.
Jag hämtar den.
Anna?
Anna...
Mamma?
Mamma.
Mamma?
Mamma...
Mamma.
Anna?
Var inte så.
Sluta, mamma.
Mamma...
Aisha?
Aisha!
- Aisha! - Mamma...?
Det går bra!
Det är Odvar Solbergs Plass 85. Skynda er!
- Kan jag få plåster? - Ja, du ska få plåster.
Aisha!
Du måste vakna. Vakna!
Hej.
Anna?
Anna...
- Ni kände varandra, va? - Ja.
Usch, det är förskräckligt.
Men... du eller mamma skulle väl aldrig göra nåt sånt?
Nej.
Nej, lilla gumman. Tänk inte så.
Vi skulle aldrig göra er nåt.
Hennes mamma var sjuk.
I huvudet. Hon var ensam.
Det är inte alls som vi. Vi kunde aldrig göra så.
- Det vet du. - Ja.
Kom nu.
Anna, kommer du?
Vad i...?
Kom, vi går.
Snälla!
Jag kan ingenting. Anna!
Vakna.
Han kommer att ta oss. Snälla!
Förlåt.
- Mamma? - Ja.
Vad gör man om nån är dum?
- Är nån dum mot dig? - Nej, då.
Men om nån är dum, eller tänker göra nåt dumt...
Då säger man det till en vuxen.
Om man är vuxen, då?
Man kan kanske ordna det själv.
Eller berätta för polisen, om de kan hjälpa till.
- Säker på att ingen är dum mot dig? - Nej, då.
Okej. Sov gott.
Sov gott.
- Jag går ut lite. - Okej.
- Mamma? - Ja.
Nämen...
Hur är det? Du?
Hej då.
- Vem är det? - Det är Ida.
Vänta, jag kommer.
Hej.
- Ska vi göra nåt? - Var är din syster?
Hon är hemma. Hon mår inte så bra.
Vad har du där?
Kom! Vi måste högre upp.
- Vill du kasta? - Okej!
Den blir förstörd direkt.
Här.
Det är bättre här.
Shit, alltså... Jag kommer att träffa en bil.
- Beredd? - Ja.
Gå ner därifrån!
Gå ner!
Stanna!
Hör du! Kom tillbaka!
Aj!
Hej, det är mamma. Du är på sjukhuset.
Du, mår du bra?
- Va? - Ja.
Du har visst fått hjärnskakning.
Om du inte minns allt nu, så är det inget ovanligt.
Vad hände med han den andre?
Det är nog ingen fara. Han hade rest på sig och sprungit därifrån.
Är det en kompis?
Ida?
Vem är han? Ida?
Jag vet inte.
Det var konstigt, för nån sa att du verkade ha...
knuffat honom med flit.
Vad hände, egentligen?
Vi lekte bara.
Okej.
Ingen fara.
- Så där. Ska jag ta dem? - Ja.
- Går det bra? - Ja.
Nu kommer folk hem från semestern.
- Vad var det? - Ingenting.
Ida?
Jag glömde nåt i affären. Kan du passa Anna?
- Ja, det går bra. - Hej då.
Mamma?
Anna?
Anna!
Hej, tjejer.
Det står en ambulans lite längre ner. Ni ser den nog från balkongen.
Har det gått bra?
Vad har hänt med gipset? Nämen... oj!
- Men lilla gumman... - Mamma!
Såja... Lilla gumman.
Svenska texter: Louise Hjorth
Distribution: TriArt Film Ansvarig utgivare: Eva Esseen