Виждате ли? Там е.
Очевидно доказателство, че законите на природата се разпадат
и че Земята, както я познаваме, официално е обречена.
Добре.
Да, аз... виждам как някои от тези неща, може да са проблем.
Жаби падащи от небето,
болести, случайни разбивания на самолети.
Ами по-малкото хълцане и изчезващите комари?
Искам да кажа, че тези последните може да останат,
на отделна дъска на "малките неприятности"?
Добре, хубаво.
Може би не знам, какво точно е важното за хълцанията
в последните моменти на светът, но какво ще кажеш за намаляващите комари?
Аз... Боже мой!
Броят на комарите е паднал достатъчно,
че да се разпадне екосистемата,
като триетажен сладолед в горещ летен ден.
Водният живот, птиците, всичко е засегнато.
Ако загубим комарите... ще загубим цивилизации.
Трябваше да пазя човечеството.
Как може да съм пропуснал нещо с такива... размери?
- Да сме честни, никой от нас не е забелязал. - Аз забелязах. Ясно? Забелязах.
И трябваше да го разбера по-скоро,
ако някой от вас ми беше казал, че сте от небето,
но не!
Трябваше да играете на "остави ученият настрани", като всички останали.
Трябва вече да станеш Бог.
Задръж.
Мислех, че баща ти е Бог.
Баща на ангелите, най-добрият в прегръдките в света,
защото буквално той ги е измислил.
Всичко това има смисъл.
Татко беше Бог, но се пенсионира във вселената на мама.
Изолиран както винаги.
Може да си мисли, че апокалипсисът е някакъв урок.
Какво, сега просто ще станеш Бог ли?
Той не прави нищо "просто" така, Ела.
Ангелската война беше, за да може Луцифер да спечели това място.
Рамиел умря заради това.
Клоуи умря заради това.
Какво?
Все още има някои неща, които трябва да обясним.
Слушай, беше дълъг и болезнен път за всички ни,
но времето Луцифер да застане на трона дойде.
Прав си, братко.
Време е.
Следващият път, когато се видим, ще съм Бог.
Водач на Раят и Земята.
Земята...
Защо прави това нещо с раменете?
Просто... това е много странно.
Усещам крилата си, но просто...
Не искат да се покажат.
Аз... преди не ми се е случвало това. Аз...
Дайте ми пространство! Ще му дам начална засилка.
- Дайте ми пространство! - Добре!
Луцифер...
- Хайде де! - Ще го хвана!
Заведи ме горе.
След случилото се последният път,
мисля че е по-добре да се справиш с каквото и да е това, преди да отидеш горе.
Имаш право.
Луцифер, тялото ти... самоподобрява се
и след всичко, което стана, ами ако крилата ти не искат да излязат,
защото смяташ, че не си готов за Бог.
- Готов съм. - Слушай, нямаме време за това.
Ще отида в Сребърният град и ще проверя какво става
и ще се опитам да спра случващото се.
А ти братко,
трябва да избистриш главата си.
Сребърният град ли?
Боже мой.
Аменадил!
Значи така стават нещата.
- Хайде де! - Добре!
Сега какво?
Добре, ако трябва да избистриш главата си,
тогава...
Вярно.
Докторе!
Ще трябва да викам. Докторе!
Не се притеснявай.
Не е нещо, което не съм виждал преди.
Виж, съжалявам, че те будя, но е спешно.
Здравей.
Сомелиерът от сватбата.
Прекрасен вкус, както винаги.
Какъв вид спешност е,
освен краят на света?
Време е, докторе.
Време за какво?
За последната терапия на Луцифер Светлоносеца.
Този път наистина. 96.1
Превод и субтитри: The_Templar
Добре, разбирам че трябва да се действа бързо за възможният край на света,
дори и по средата на нощта, но защо трябваше да дойдем в офисът ми?
Защото тук най-добре показвам емоциите си.
Добре, разбира се.
Добре, какъв е проблемът?
Не мога да спася светът, докато не седна на тронът на татко,
а не мога да отида на тронът, защото крилата ми не работят.
- Добре, Аменадил не може ли да те заведе? - На теория, да.
Но не се знае дали тялото ми няма да се саботира по друг начин?
Не мога да се запаля отново
и то не по начинът, "Да, аз съм достоен".
Луцифер прав си, че повечето проблеми с представянето
са просто вкоренени в ума.
Искам да се извиниш.
Ти най-добре трябва да знаеш, че никога не съм страдал от проблеми с представянето.
- Говориш за крилата. - Да.
Правилно, да, това е повече психическо, отколкото анатомично,
затова буквално съдбата на светът лежи в ръцете ти.
Затова хайде.
Излекувай ме.
Добре, просто...
Дай ми малко време да помисля.
Да видим...
- Какво е това? - Нищо.
"Симпатията за времето ми с Луцифер Светлоносеца".
Не ми изглежда като "нищо".
Добре.
Това се случва.
В полунощ.
Без сутиен.
Пишех книга...
за теб.
Ами...
това е...
Това е чудесно!
Западната литература ме представяше в ужасна светлина с векове,
като се започне с онзи многогодишен бестселър, който няма да назова.
Благодаря ти за нищо, Гютенберг.
Да, това е... просто чернова.
Напълно първата чернова, наистина.
Просто го преглеждах в случай, че има нещо полезно
сред някое от миналите ти посещения...
като се има предвид, че не съм спала.
И не съм пила кафе.
Миналото.
- Докторе, това е. - Какво е?
Ако всичко през което сме преминали заедно,
през миналите пет години, се намира в тази книга,
то тогава малкият ми проблем с крилата ще трябва да е там.
Затова просто трябва да го намерим.
Не мисля, че това е добра идея, Луцифер.
Има много за четене, а няма време.
Това е едва първа глава.
Това е книгата.
Добре. Мислеше ли да си като Дикенс и да ти плащат за всяка дума?
Тежко, нали? Затова мисля, че трябва да измислим друго решение.
Хипноза, визуализация.
Познавам лечител в Тарзана, който прави чудеса с аяуаска.
Колкото и да харесвам психоделиците, няма нужда, докторе.
Защото трябва просто да разгледаме всичко, което си написала,
дума по дума, докато не намерим отговорът.
Ще ни трябва по-голям офис.
Не си мислете, че все още съм ви ядосана хора, ясно?
Защото съм.
Но не можеш да имаш пижамено парти
без топли чехли и корейски маски. Просто не можеш.
Почакай. Каза, че ще сме пет.
Какво?
Прекъсвате първата брачна нощ на демон, така че получавате, каквото заслужавате.
В заключение,
ако ще разделяме и владеем очарователната книга на доктора,
ще можем да разрешим проблемът с крилете ми за миг.
"Спаси Дяволът, спасяваш светът", както се казва.
Може би проблемът на Луцифер е, че е обещал да помогне на хората.
- Но тогава просто ги оставя да чакат. - Да, имаш право, Дан.
Дан? Какво? Не... няма начин!
Да не... да не ми казваш, че Дан е тук, в тази стая?
Да, той е... дух.
Хората не могат да го видят.
Може би проблемът ти е,
че продължаваш да пазиш тайни от хората,
които ги е грижа за теб!
- Мейз, предай съобщение на Ела от мен. - Не!
Не, не съм дошла тук в първата ми брачна нощ,
за да съм Упи Голдбърг.
Хей, вижте, хора.
Имената на всички са на тази страница, затова може да започнем от тук.
"Луцифер влезе в участъкът и поздрави всичките си приятели."
Здравейте, участък!
Да, това съм аз, вашият любим дявол, който разрешава престъпления.
- Добро утро, детективе. - Добро утро.
Това е случаят, всичко свърши.
Улика, заподозрян, нова улика и край. Още едно решено убийство.
Лудост е, че убиецът беше първият човек, когото срещнахме.
- Какви са шансовете? - Знам!
Не е ли прекрасен ден?
Също така, имам информация за теб.
Наука, гадост.
Супер интересна научна гадост.
Да не каза "наука"?
Това ме кара да мисля. Да, просто реших още едно убийство.
- Не е за вярване. - Хей, Клоуи!
Ето доказателствата, които поиска.
Дан.
Мисля, че... си направил грешка.
Но не се притеснявай, ще я оправя. Отново.
Да.
Пак заповядай.
- Дар от два за един. Слава. - Два и половина.
Успокой се, човече.
Беше си така, когато го намерих.
Дан, нещо липсва ли от чантата с доказателства?
Даниел.
Да не беше отдолу през цялото време?
"Отдолу". Това ме кара да се замисля.
- Реших още едно убийство. - Как го правиш, детективе?
Ти си толкова умна и красива, и перфектна,
и заедно сме най-добрите партньори някога, нали?
Да.
Това ми напомни за нещо.
Трябва да говоря за нещо важно с теб.
Нещо небесно по природа.
Госпожице Лопес, ще ни оставиш ли насаме?
Да, да, ще се радвам на още научни гадости.
Имаш го, Декър, защото съм толкова щастлива и всичко е страхотно!
Нали?
Не е, имаме проблем.
Не! Не, Луцифер на тази страница има епифании.
Предполагам е по-добре да продължим напред!
Добре.
Споменах ли, че това е чернова и въобще не е преработвана?
Което значи, че Луцифер е казал точно това за нас...
"Технически", не "точно".
Явно мисли, че аз съм слънце и дъги!
Не съм толкова "слънце и дъги" в момента, нали?
Госпожице Лопес.
Изглежда не ме познаваш по-добре, отколкото аз познавам теб.
Честно казано, ти си с оптимистично мислене.
Затова мисля, че книгата е доста точна.
Да, разбира се, че ще го кажеш. Искам да кажа, ти си невероятен.
Предполагам е така.
Не знам. Мисля, че Луцифер го закова с мен.
Сексът, насилието, жестоките костюми.
Искам да кажа, ехо!
Да, мен също ме е представил точно.
Не съм мислила, че ще кажа това за книга, но искам да продължим.
Аз също.
Докторе, започвам да подозирам, че си направила промени,
преди да споделиш черновата с останалите.
Така ли мислиш?
Не мога да повярвам, че си крил това от мен.
И това!
И...
Държала съм перо от ангел.
А ти ме накара да вярвам, че е от ему?
Не бих се ядосвал толкова за това.
Като се има предвид това, което знаеше тогава
си помислих, че "перо от ему" е най-доброто обяснение.
Сега, може ли да се фокусираме над сегашният проблем, моля?
Аз, крила...
Недей с испанският.
Свикнала съм да се отдавам на уникалният терапевтичен процес с Луцифер,
но...
започвам се чувствам сякаш това е грешка.
Боже.
Мислиш ли, че трябва да им напомня, че това е просто чернова?
Не знам.
Поне имам теб.
Рационалната, разумна Клоуи.
Винаги заета.
Да, това съм аз.
Дали трябва да забързам или да забавя?
Можеш да четеш, нали?
Няма значение. Няма изненади за мен тук.
Просто "корумпирано ченге", "скапан човек". Разбирам намеците.
Не си скапан човек, Дан.
Буквално четеш за онзи път, когато убихме човек, Мейз.
"Мейз и Дан тръгнаха към центъра, жадни за справедливост."
Това е по моя вина.
Да, Дан, това е по твоя вина.
Убиецът, който е убил бащата на Клоуи се разхожда свободно...
и е изцяло по моя вина.
Трябва да направим нещо.
Не можем да го убием.
Права си, Мейз.
Не можем.
Руснаците!
Това трябва да направим.
Ти мислиш, че ти си накарал руснаците да убият този тип?
Не, моля те. Четеш го грешно.
Това е по моя вина.
Да, Дан, това е по твоя вина.
Убиецът, който е убил бащата на Клоуи се разхожда свободно...
и е изцяло по моя вина.
Трябва да направим нещо.
Не можем да го убием.
Да, права си, Мейз. Не можем.
Руснаците?
Това трябва да направим. Хайде.
Добре, добре.
Ти имаш своя версия. Аз имам моя.
Както и да е, няма значение.
Това което направихме тогава, не беше правилно.
Ясно? Но прекарах няколко хиляди години в примиряване с това.
И не мисля, че това е източникът на вината ми. Просто...
Искам да разбера каква е вината ми наистина.
Какво имаше в адският ти цикъл?
Не знам.
Събудих се, аз...
Преживях малко от смъртта си.
Тогава Луцифер ме остави да играя тенис на маса с Белиос.
Боже...
Почакай, това... това лошо ли е?
Да, лошо е.
Каквато и да е най-голямата вина на прокълнатата душа,
това се случва в адският му цикъл.
Без адски цикъл, няма отговори.
Тогава, когато Луцифер ме спаси от мъчения в Ада, той...
Напълно те е прецакал.
Хей, не се притеснявай. Мога да оправя това.
Така ли?
Ехо! Да, аз съм демон.
Искам да кажа, буквално съм ходещ детектор за вина.
Разведри се, човече.
Ще те измъчвам до Раят.
Шарлот Ричардс е била богиня?
Само... през част от времето.
Виж...
в моя защита...
винаги съм ти казвал истината.
Мислех, че си актьор.
Беше ли ви забавно хора,
да ме гледате да се разхождам, без никаква идея?
Виж, за да съм честен, госпожице Лопес,
винаги съм завиждал на способността ти да приемаш божественото без доказателства.
Предполагам това е вярата, нали?
Загубих вярата си, Луцифер.
Загубих вярата си след смъртта на Шарлот.
И никой от вас
не ми каза, че знаете, че е на по-добро място.
Не ми казахте, че Големецът е все още там и го е грижа.
Този един чифт стъпки в пясъкът...
това бях аз...
докато ходех сама.
Но ти не си била сама.
Искам да кажа, ние... може да не сме ти го казали,
но бяхме до теб, на всяка крачка по пътя.
Всяка крачка по пътя.
Няма да споменавам, колко добра приятелка беше
за нас небесните през тези години.
Почиваше си с Ангелът на смъртта преди да се срещнеш с останалите.
Ти и Азраел сте най-добри приятелки.
Почакай, какво?
Не си стигнала до тази част на книгата. Ето.
Рей-Рей е Ангелът на смъртта?!
Това е най-лошата идея, която докторът е имала.
Винаги съм се чудела,
как ще изглежда адският ти цикъл, ако имаш такъв?
Моят ще е...
стая пълна с приятелите ми...
четящи черновата
за най-голямото ми професионално постижение някога...
и да го мразят толкова много...
че по-скоро ще се оплакват от него...
отколкото да спасят светът.
Моля те кажи ми, че имаш нещо.
Нещо, някакво... някакво прозрение като цяло.
Да, мисля че имам нещо.
Луцифер.
- Почакай. Тръгваш ли си? - Да, ще ти се обадя после.
Почакай!
Ти остани тук!
Рожденият ми ден е.
Трябва да се върна.
Не си отивай.
Довиждане.
- Хей, Боже мой, добре ли си? - Виждала ли си Луцифер?
Не, съжалявам.
Къде е?
Ти си на смъртно легло, а той не е там.
Никога не е там.
Скъпа.
Шарлот Ричардс.
Да, мъртва е заради теб.
Тя се надяваше да я пазиш, а ти се провали.
Да, не е това.
Искам да кажа, че се обвинявах за това известно време, но смъртта на Шарлот не беше по моя вина.
И честно казано е успокояващо да знам, че поне тя е в Раят.
Ами родителите ти?
Сигурно са много разочаровани от теб.
Виж се.
Умря от разбито сърце заради всичките ти тъжни глупости.
Всъщност, родителите ми са супер горди от мен и супер живи.
Дори спонсорират импровизирана трупа в моя чест.
Трошачите на Данимал.
Ами братя и сестри?
Единствено дете съм, Мейз. Честно, как не знаеш тези неща?
Но имаш някой, който го е грижа за теб, сякаш ти е сестра.
Какво?
- Никога не бих наранил Ела. - Не.
Но не си й и помагал също, нали?
Ако й беше казал истината по-рано, можеше да я подкрепиш,
да си до нея,
докато още беше жив.
Да, не си луда.
Не, не, ти беше... просто беше приятелка с ангел.
Ангелът на смъртта.
Което е... напълно нормално.
Да, както приятелят ти дух Дан,
който не можеш да виждаш или да говориш с него.
Дан иска да говори с теб.
Добре, яко...
Хей, Дан.
Съжалявам, че не ти го казах по-рано, но ми липсваше толкова много
и дори кръстих жаба на теб.
Кажи й, че срещнах жабата Дан.
И че съм много поласкан, и че тя ми липсва.
Също... също й кажи, че любимата й стъкленица
падна зад шкафа миналата седмица.
- Търсеше я. - Казва, "Хей".
- Какво? - Обобщавам.
Просто й покажи това, става ли?
Дан иска да прочетеш това.
Добре.
Хора, това е толкова странно.
Значи култ, воден от убийствен свещеник, е довело до масово самоубийство.
Това го разбирам.
Нямам предвид, че го "разбирам" по този начин, но култ, самоубийство, това е ясно.
Не разбирам защо някой от телата са разбити.
Да, да, мисля че са правили доста странни неща.
Да, почти демонично, бих казал.
Не знам.
Сякаш някои от тези тела са умрели два пъти.
Два пъти ли? Какво...
Два пъти ли? Това е не възможно, нали, Луцифер?
Искам да кажа...
Да, да, това е...
Аз... просто днес не съм във форма.
Няма да пиша това в докладът.
Да. Боже...
Добре, разбирам.
Значи, просто съм супер лековерна глупачка,
която е покривала небесните ти лъжи с години!
Ела, неволното съучастничество отново е в действие!
Дан иска да продължиш да четеш.
Моля те.
Какво бихме правили без Ела?
За някой ще съм нисък, полу-ангелски племенник.
Иска ми се да й кажем истината.
Аз също, но сме установили, че хората не приемат много добре
факта, че наоколо има истински ангели и демони,
въпреки да са знаели истината вътрешно.
Да, добре.
Значи съм помогнала да бъде спасен Чарли след отвличането му.
Това е работата ми.
През цялото време
си мислех, че съм част от вътрешният кръг.
Но не съм била.
Бях просто самотна помощница.
Да...
Дан казва, че въпреки, че не си знаела всички факти,
всички тук винаги са те обичали и са ти вярвали, Ела.
Не, няма да кажа това.
Дан казва, че ти си във вътрешният кръг.
Ако наистина ми вярвахте, щяхте да ми кажете истината.
Ела...
Клоуи!
Махам се от тук.
Какво има?
Ами...
в книгата ме караш да изглеждам...
невероятно.
Да, разбирам как това може да е разстройващо.
Ами ако мислиш, че съм умна и... красива
и "перфектна"...
защото не си бил достатъчно дълго около мен, за да видиш най-лошото ми?
Значи сега измисляш нещата.
Когато... когато Рори каза, че не си до смъртният ми одър,
помислих си...
"Това е невъзможно."
"Луцифер никога не би ме изоставил."
Но като чета това, осъзнавам...
Разбира се, че ще го направиш.
Правил си го толкова пъти преди.
- Така ли? - Да!
Всеки път, когато имаме емоционален пробив,
ти... веднага изчезваш.
Хайде де, това не може да е вярно.
Не, чуй ме.
И сега...
ти ми каза, че ме обичаш.
Това е най-големият пробив до сега.
Затова се чудя, от къде мога да съм сигурна, че няма да последва...
Моето най-голямо изчезване някога.
Клоуи...
Никога не бих избрал да те изоставя.
- Не си сигурен в това. - Да, сигурен съм.
Защото това е моят избор.
Добре...
Сякаш е твой изборът да премахнеш крилата си сега ли?
Сякаш е твой изборът да ме пуснеш?
Луцифер.
Какво ми става?
Носих това толкова години,
защото доказваше, че си решил да си уязвим около мен, но...
Но сега излиза, че не си го искал ти, а е било подсъзнанието ти.
Твоето... подсъзнание е решило... да имаш дяволско лице
или да изваждаш крилата си.
И... като чета всичко това, искам да кажа като всичко е изложено,
просто се чудя...
дали подсъзнанието ти ще реши да не останеш.
Не.
Не, съжалявам, но няма да приема това.
Промених се.
Аз... израснах. Всичко е тук, нали?
Това е...
Какво?
Какво е?
Нещо не е наред с тази книга.
Съберете се, хора.
Докторът ни е измамила.
Тази чернова, която ни даде, свършва по средата.
Защото не си донесла краят на книгата с теб, нали?
Знаеш ли какво?
Така е.
Оставих краят на книгата в офисът ми.
Но ако тази книга изучава случаят на Луцифер,
всички важни психологически прозрения
трябва да са в последната глава, нали?
Защо ги криеш тогава?
Работата ми е да помагам на пациентите ми в тяхното пътешествие,
а не да им давам отговорите.
Почакай за момент, светът свършва,
а вие все още пазите тайни от себе си?
- Какво не е наред с вас, хора? - Не.
Това не е моя идея.
Никой не трябваше да чете черновата ми,
най-вече пациентът, когото изучавах,
защото е още чернова!
Може би след години, когато книгата е публикувана...
Тя ще публикува това? Родителите ми ще видят това!
Млъкни, Даниел, не става дума за теб! Става дума за мен.
Не си донесла краят на книгата...
защото мислиш, че ще се проваля, нали?
Собственият ми терапевт не вярва, че ще стана Бог.
- Предполагам купонът свърши, нали? - Да.
Човече, това е най-депресиращото нещо, което съм виждала някога.
Оказва се, че няма къде другаде да отида.
Да, ами, аз имам.
Да.
Добре.
Тогава да пропуснем обичайното увъртане и да преминем на основното.
Става ли?
Ако си видял моментът на смъртта си в Адът,
това е ключът.
Когато преживееш смъртта си, ще разбереш вината си.
Да, бях там, направих го.
Не разбрах нищо.
Този студен, разяждащ страх, който се намира в теб...
Усещаш ли го?
Да.
Това е вината ти.
Можеш да прекараш следващите хиляда години като я избягваш като слабак,
или да задълбочиш и...
да се справиш с това нещо като демон!
Мейз, мисля че успя.
Знам какво трябва да направя.
Хей.
Не знам защо докторът е решила да не носи останалата част от книгата.
Не мога да се променя наистина.
- Луцифер, това не е вярно. - Така ли?
Поне аз не мисля, че е.
Знам колко си израснал след като се запознах с теб.
Но не е достатъчно.
Честно казано, аз... не знам дали е достатъчно.
Това което казах по-рано, бях изплашена.
Изплашена съм.
Знам, че мислиш, че няма да изчезнеш и искам да го повярвам,
но ако грешиш
ще бъда майка с две дъщери,
работеща в полицията.
Връщаш се в полицията?
Знам.
Знам, че не беше това планът ни и ще те разбера ако си разстроен.
Не.
Не, разбирам.
Това си ти, нали?
Моят детектив.
Никога не бих се разстройл за това.
И въпреки, че има възможност
да те идолизирам твърде много...
знам, че ще си невероятна майка.
Не съм невероятна майка за Рори.
- Какво искаш да кажеш? - Погледни крилата й, Луцифер.
Искам да кажа...
Просто си мисля, дали не съм я пазила достатъчно?
Не съм ли я карала да се чувства в безопасност?
Колко зле съм се провалила,
че да накарам дъщеря ни да се самоусъвършенства като оръжие?
Вярно, да.
Чудя се от къде Рори е наследила комплекса си за преследване.
Със сигурност не е от ангелът, който е измислил тийнеджърските бунтове.
Крила ножове? Дяволско лице?
Всичко е същото, нали?
Не, не е.
Рори.
Рори!
Здрасти!
- Какво... какво правиш тук? - Мама каза, че спасявате светът.
Реших да намина да видя как върви.
Трябва да кажа, че ми се иска да не го бях правила.
Обмислянето е кучка, нали?
- Рори. - Почакай, Рори, стой.
Мисля... ние... ние мислим, че крилата ти са невероятни.
Просто... се надявам, че не се е
налагало да се бориш, за да се защитаваш,
когато си била по-млада.
Като твоя майка... се надявам винаги да се чувстваш в безопасност.
Аз... не съм с тези крила, защото ти си сбъркала нещо.
Аз... с тях съм, заради нещо, което направи правилно.
През целият ми живот,
те гледах да се застъпваш за справедливостта.
Харесват ми тези жестоки крила,
защото ми напомнят на човека, на когото най-много се възхищавам.
Майка ми.
Наистина ли?
Наистина.
Тези крила са едно от милионите
невероятни, могъщи неща, които си ми дала.
За разлика от него.
Твоят баща ангел може да има нещо общо с крилата ти.
- Така е. - Луцифер остави и двете ни.
Как може да го защитаваш още?
Рори, твоят... баща е дефектен.
Всички сме и...
Въпреки че съм нервна за бъдещето, аз...
предполагам, че дълбоко вярвам в него.
Защо? Той дори не си вярва на себе си. Не познава собствените си чувства.
Трябвало е да бъде застрелян, за да осъзнае, че го е грижа за теб.
Да, чух ви да си говорите по-рано.
- Това не е нужно. - Не.
Права е.
Луцифер, какво правиш?
Какво трябва да е това?
Знам какво изпитвам към теб и ще го докажа, млада госпожице.
Ще стана уязвим точно тук, точно сега за теб.
Затова давай, застреляй ме.
Добре, ние не стреляме по хората в това семейство.
Не знам, мамо. Мисля, че разбрахме, че го правим.
Мисля, че те хвана на тясно. Отстъпи, моля.
Аз съм ти баща и искам да ме застреляш!
Рори, не го слушай. Просто остави оръжието.
Това е единственият начин, тя да ми повярва.
Хайде, Рори.
Искаш да ме нараниш откакто си дошла тук.
Сега е твоят шанс. Натисни спусъкът.
Хайде.
Хайде, застреляй ме!
Знаех, че няма да го направи.
Луцифер.
Двамата не правете нищо такова никога повече.
Обещавам.
- Проработи. - Разбира се, че проработи.
Ти си ми дъщеря.
И аз те обичам.
Ти ли го поиска? Ето го!
Луцифер.
Кървиш ли?
Да, кървя!
Но не се притеснявай за това.
Дай ми го.
Време е да видя как тази история свършва наистина.
Благодаря ти, доктор Линда.
За петте години, през които работехме заедно,
ти беше тази, която ми даде прозрението, мъдростта,
за да стигна до тронът в Рая.
Някои биха казали, че си божи дар.
Аз, Луцифер Светлоносецът, Дяволът,
се върнах в Раят, за да властвам като Всемогъщият Бог.
И това е благодарение на една жена.
Жена с гениален ум
и търпението на светец.
Жена, която обичам с цялото си сърце.
Най-добрият терапевт познат на света,
доктор Линда Мартин, медицинска,
психологическа и философска докторантури, майсторка в артичността, философията,
науката, технологията,
вселената...
Това е абсурдно.
Чорапи със сандали ли?
Какво? Баща ти беше така.
Линда, наистина ли смяташ, че това ще се случи?
Не знам, какво ще се случи.
Бях терапевт на Дяволът за последните пет години,
а все още не мога да го подготвя да бъде Бог.
Аз съм провал.
Затова написах фалшив край, за да се почувствам по-добре.
Добре, сериозно, защо кървиш?
Дъщеря ми ме застреля.
Какво?
Не, не се притеснявай. Беше напълно обмислено.
Самоподобрих се с уязвимост, за да докажа нещо.
Луцифер...
твоят съзнателен и подсъзнателен ум
най-после работят заедно.
Знаеш ли какво значи това?
Това...
Няма да оставям крилете си да решават дали ще съм Бог или не.
Значи...
най-после си готов да си Бог.
Да.
Готов съм да съм Бог.
Но не искам да съм.
Какво?
Като прочетох смешната развръзка на докторът,
което разкриваше през какво сме преминали тук на Земята,
да видя колко си сигурна за това коя си, какво си...
Това ме накара да осъзная, аз...
Не искам да съм Бог.
Затова няма да бъда.
Мисля, че вътрешно аз...
винаги съм знаел, че това не е моето призвание.
Аз... аз...
Не знам какво е моето призвание,
но знам, че не е да съм Бог.
Надявам се да не си разочарована от това.
Не, не съм разочарована.
Няма как да съм разочарована от това кой си.
Казах ти, вярвам ти.
Нямам идея защо винаги имаш толкова вяра в мен.
Имам.
Цял живот слушам мама, колко много те обича.
Честно казано я съжалявах.
Но като чета това, мога да видя нещата от другата страна.
Клоуи.
Не искам да умирам.
Няма да ти позволя.
Ако си горе те моля да защитаваш Клоуи.
Детективе! Не!
Ти си добре.
Избрах те, Клоуи.
Защото те обичам.
Радвам се да знам, че той те е обичал...
Че те обича отново.
Рори, надявам се да знаеш,
че се чувства по същият начин и към теб.
Да, мисля че знам.
Емоционалният прогрес, който постигате тук, е толкова красив.
Но за малко да забравя
за цялата ситуация с "краят на света".
Вярно, това. Черногледа си докторе.
Не се притеснявай.
Сигурен съм, че Аменадил ще се справи.
Винаги го прави.
- Хей. - Хей.
Е...
Благодаря, че дойде.
Да.
Съжалявам, аз...
някак те зарязах на сватбата.
Беше много спешно.
Имал ли си от онези приятели, които винаги имат проблеми,
които се превръщат в...
Краят на света ли?
Да, аз... наистина се радвам, че разбираш,
защото имам петима такива.
Шест, предполагам.
Просто да знаеш.
Добре.
За какво искаше да говорим?
Кризите предотвратени ли са или...?
Още не.
Но след всичко, през което сме минали,
искам да кажа, че съм предпазливо оптимистична.
Добре.
Много съжалявам, знам...
Знам че звучи като, "Добре дошъл в град Неяснота, насаление- ти".
Каръл, иска ми се да можех да ти кажа повече.
Наистина, но...
Не е моята тайна, че да я споделям.
Ела...
Всичко е наред.
Знам коя си.
И... вярвам във връзката ни, затова няма защо...
Няма защо да се притесняваш за това. Всичко е наред.
Слушай, няма нужда да знаеш всички малки детайли за някого,
щом познаваш сърцето му.
Вярно.
Не можах да спася светът.
Дори не можах да разбера, че клиентът ми от пет години
не иска да стане Бог.
Най-добрият терапевт в света, друг път.
- По-скоро "Най-голяма измамничка в света". - Докторе, седни.
Може да не си ми помогнала да се възнеса на трона в Рая,
но ми помогна.
- Наистина ли? - Да.
Научи ме да слагам другите на първо място.
Помогна ми да оправя връзки, които бяха разбити от...
вечност.
Помогна ми да се събера с любовта на живота ми.
Доктор Линда Мартин,
"докторантура" и всичките работи.
За времето ни заедно,
успя да постигнеш нещо, което дори и Всемогъщият Бог не успя.
Направи ме по-добър човек.
Благодаря ти, Луцифер.
Това е най-добрият комплимент, който може да получи терапевт.
Докторе.
- Докторе! - Съжалявам. Съжа...
- Това беше най-дългият ден някога. - Наистина ли?
Затова, ако ме извиниш,
имам важна уговорка с топло, меко легло.
Заслужена почивка.
Знам, че светът свършва.
Трябва да поговорим.
По дяволите.