UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Am ajuns!
V-a luat ceva timp.
Știi cum e tatăl tău.
Am aranjat mesele și scaunele împreună cu Kelly.
Puteți sta liniștiți.
- Te ajutam dacă ne ziceai. - I-am zis, dar...
Nu! A fost plăcerea noastră. El cine e? Stați așa!
- E micuțul Andy? - Da.
- Ce mai faci, micuțule? - Salut!
Nu ai haine elegante? Nu-i nimic.
Bine, e perfect.
- Ai trepiedul pe care vi l-am dat? - Nu, cum de am uitat?
- Nu-i nimic, am unul în camionetă. - Bine.
- Fac eu poza. - Nu.
Nu, mă descurc.
- Da. - Nu.
Nu vreți o poză cu o tipă cu care Gus nu mai este peste câțiva ani.
Ba da.
Nu așa, dar vrem.
Las-o să facă poza!
Atenție, 40 de ani fericiți!
La mulți ani!
- Gata. - Ai făcut-o? Bine.
- Perfect. - Bine.
- Pun muzică. - Mersi!
- Ăsta e un glob disco? - Da.
- De unde-l ai? - E de 40-50.
La magazin, aveau de 30-40. Am ales de 40-50.
- Da. Mersi! - Da.
- Hei! - Iisuse!
Scuze, știam că așa va fi.
Mi-am zis: „O voi speria...”
Ce vrei?
Te rog să mă ierți pentru ce-am zis aseară.
Mă întorc la LA.
Poftim?
Căutam un avion pe telefon.
- Plec peste câteva ore. - Fii serioasă...
- Sper că au o salată de cartofi bună. - Au întotdeauna.
- Gus! Tu ești? - Bună!
Ți-am urmărit serialul Witchita!
E tare ciudat.
Mă bucur că vă place...
Scuze, ea e iubita mea, Mickey.
- Ei sunt... - Bună!
Unchiul Pat și mătușa Jo.
Sunt toți dincolo, vin și eu imediat.
Bine...
- Pe curând! - Pe curând, pa!
- Pa! - Pa!
Chiar pleci?
Mă ameninți că rupi relația și pleci
pentru o ceartă prostească?
N-ai priceput nimic. N-a fost prostească.
Ai zis că-s instabilă și că nu crezi că avem un viitor împreună.
Uite ce e...
Când te aud acum zicând asta, cred că a fost o neînțelegere
sau o interpretare greșită a ceea ce-am zis...
Nu era o poezie de T. S. Eliot.
Nu era nevoie de „interpretare”. Știu ce-ai zis.
E foarte...
E aiurea. N-am avut ocazia să discutăm. Nici măcar nu știu...
La naiba! Ce rahat! Bună! - Bună, Gus! - Bună!
- Salut! - Ea cine e?
Iubita mea, Mickey.
Ei sunt verișoara mea, Lisa, și familia ei. Bună!
Am văzut-o pe Facebook, acum am impresia că o cunosc.
- Desigur. - Gus, au televizor aici?
Nu cred. Îmi pare rău.
- Mamă, ai zis că au. - Ai mințit!
N-a mințit nimeni. Mergem!
Bună!
Plec, nu vreau să fiu comitetul de întâmpinare.
- Mă întorc la LA. - Nu poți să faci asta...
De ce nu?
Pentru că va fi un coșmar!
Rămân să fac frumos în fața familiei când se alege praful de relația noastră?
Te rog.
Bine, rămân la petrecere, dar pe urmă plec și n-ai decât să rămâi până...
Cerule!
Hai înăuntru, nu mai suport să întâmpin pe nimeni.
- Au plecat? - Nu.
- Du-te! - Bine.
- Îți bagă firma lor de catering pe gât. - Da?
E drăguț imprimeul, așa-i?
- Ce drăguț e! - Și e atât de delicat!
Grinzile de la turnul 7 au fost demolate în diagonală.
- Când demolezi în mod obișnuit... - Bine.
Pătrundem în abis?
- Bună! - Bună!
- Ți-am văzut serialul. - Cum ți s-a părut?
M-aș fi lipsit de venerarea diavolului și păgânism.
Ne vom trezi într-o bună zi că lumea e controlată de un singur guvern.
Serios? Așa crezi?
Piedica în vânzarea vehiculelor recreative e mentalitatea, sunt considerate un lux.
În parte, din cauza denumirii.
„Recreative”. Așa că îi convingem, cum ți-am spus, că sunt un lux necesar.
Așa îi agăți și le vinzi.
Scuzați-mă!
Sunt atât de mândră de copiii mei!
Reprezentanțe, acte de caritate, expoziții de artă, învățământ...
Gus, filmul tău!
Să nu uiți.
Sunt pentru creație, desigur, dar există noblețe în educație.
Profesorii sunt eroi, ca pompierii și soldații.
Atenție la mine!
Mai întâi, să-i aplaudăm pe Victoria și Mark Cruikshank!
Să fim serioși! Nu-s puțini 40 de ani!
Cred că mulți nu știu,
dar, când mama și tata s-au căsătorit, n-au avut lună de miere.
- Fără lună de miere. - Nu-i nimic.
Au vrut să meargă în Hawaii,
dar, ca de obicei, s-au sacrificat,
au strâns bănuț cu bănuț ca să-și întrețină familia și copiii.
Mamă, tată,
cred că v-ați sacrificat destul.
Cadoul aniversar din partea mea,
a lui Kelly, a Ninei și a viitorului nepot, desigur...
E cazul să spuneți, în sfârșit, „aloha” în Hawaii.
- Da, plecați în Hawaii. - Ce?
Mamă, tată, veniți aici! Vă dau câte o ghirlandă.
- E o glumă, nu? - Nu.
- Ce se întâmplă? - Îi trimite în Hawaii?
- Ne-a scris și n-am văzut eu? - Nu.
Draga mea, îți mulțumesc.
- Ce dracu'? - Ai pățit ceva?
M-a luat și pe mine prin surprindere.
Nu ți-a spus?
E în regulă. Abia plătim ratele, dar e în regulă.
Kelly! Vino aici!
Îmi pare rău.
Hai să dansăm, iubitule!
- Are cineva un aparat foto? - Ce pantofi urâți!
Râde ca prostul!
- Exagerezi, Ken! - Spuneți: „Aloha”.
- Drăguț din partea ta. - Merită.
Ce-i cu tine?
Ce e? Am vrut să fie o surpriză, așa că...
Ne-ai făcut să ne simțim prost. Puteam să contribuim și noi.
Ați cheltuit bani venind aici. Ăsta e cadoul vostru.
Eu stau aici, deci ăsta e cadoul meu. N-am vrut să vă împovărez.
E prea costisitor.
Ar fi trebuit să le facem toți un cadou din partea copiilor lor.
Ca atunci când le-am luat TiVo. Am dat vreo 13 dolari fiecare.
Bine...
Gus, ajutor! Tu ai înțeles. E un gest frumos.
Da, foarte frumos. Dar îi înțeleg și pe ei.
- Serios? - Da, puțintel.
Speram să vă bucurați că pot merge în Hawaii, în sfârșit,
dar voi o luați personal.
- Cerule! - Cerule!
Ești un idiot, să știi.
Andrew, nu e frumos.
- Drew, încetează! - E idiot, asta e.
Nu ne-a zis nimic. Puteam participa și noi.
N-am vrut să vă simțiți prost. Era o surpriză.
Nu-mi faceți iar asta... Încetați!
Nicio grijă, mamă și tată. Noi trei...
Avem și noi un cadou pentru voi. Vă plătim revistele din avion.
Numai la dus, nu și la întors. Nu ne permitem.
V-am luat și șervețelul ăsta.
E nunta de șervețel, nu? Patruzeci de ani.
Ghiciți cine e!
Sunt moșneag cu părul cărunt.
”Terminați cu ciondăneala!
Parcă ați fi eu cu Hillary după ce a aflat de Monica.
N-am știut că Ken va face un astfel de cadou.”
- Am avut dreptate sau nu? - Ce?
Ți-am zis că am o familie de nebuni. Doamne!
Ai văzut ce a făcut Gus?
Când lucrurile o iau razna, se transformă în Jerry Seinfeld.
E foarte agitat de când cu Ridley Scott.
- Vorbiți despre darul scump al lui Ken? - Nu, îi spuneam despre Ridley Scott.
- Nu-i spune! - De ce? Nu-i mare lucru.
Nu știu câte ți-a zis Gus,
dar, când a ajuns la LA, era foarte apreciat.
- Poftim? - Da.
- Serios? - Absolut.
A scris un scenariu, l-a prezentat tuturor
și s-a întâlnit cu persoane importante.
- Bine. - Da. A fost o nebunie.
A fost angajat ca asistent al lui Ridley Scott,
dar și ca să-l ajute la filme, era aranjat.
- Da, era promițător. - Da.
Până când...
Nu știu ce s-a întâmplat, dar i-a intrat în cap
că nu avansează destul de repede în carieră.
Asta doar în câteva luni.
I-a trimis lui Ridley un mail de genul:
„Vreau să mă luați mai mult în serios!” Și a tot ținut-o așa.
- A făcut Gus așa ceva? - Da.
A avut tupeu. Îmi place.
Doar că mesajul conținea și discuția cu mama,
cu indicații pentru compunere.
Îi punea întrebări despre ce să scrie în mesaj,
era toată discuția acolo, textul lui era la început.
- A fost... Da. - Da. Deci...
Ridley, desigur, l-a trimis tuturor cunoscuților.
Regizori, impresari, manageri, directori de studiouri, spunând:
„Uitați ce mi-a trimis micuțul meu asistent de la mămica lui.”
Voi ați văzut mesajul?
- Da, e jalnic. - E groaznic.
La un moment dat, spune: „Mersi, mămico!”
- Da. - Nu.
Cerule! Mama e criță.
Mă duc să-i dau tequila mea, să văd cât de tare se îmbată.
Iisuse!
Ce e? Când s-a îmbătat ultima oară,
l-a împins pe tata în piscina familiei Rasmussen. Grozav!
Vrei să vezi asta, nu?
Mă duc după tort.
Nu, nu vreau. E foarte trist.
- „China Doll”, de David Bowie. - Foarte bine.
- Mănânc tort. - Văd.
- Vrei să bei ceva? - Nu acum.
- Bine. - Hei!
- Ce mai faci? Bine? - Excelent. Mă distrez de minune.
- Nu stai jos? - Nu. Aici e locul meu.
De aici îi văd pe toți... Uite-o pe Mickey! Mickey!
Vino aici! Iat-o pe preferata mea!
- Vino aici! - Bine!
Ești preferata mea. Vino aici!
Iat-o că vine.
Mickey, ce bine arăți!
Am vorbit cu Mark și am decis că ești preferata noastră.
- Ba nu. - Așa este.
Drăguț din partea voastră.
Dintre toate fetele lui Gussie, tu ești pe primul loc.
Serios, mult în fața lui... Cum o chema? Natalie.
- Te-am luat, Natalie! - Natalie era o javră.
Să recunoaștem.
Mi-am dat seama, Gussie. Mamele își dau seama întotdeauna.
- Vicks, las-o mai ușor! - Cine mai era?
- Cine mai era? Theresa. - Da.
- Am dreptate? - Nu știu ce să spun.
Simplifici prea mult lucrurile.
Fii serios! Theresa era plictisitoare și-atât.
O întrebai: „De unde ești?”
Îți răspundea: „Lansing”. Sau de unde era. Și atât.
Doar nu era din altă țară.
- Vă dați seama? - Da, așa e.
- Mickey e cea mai bună. - E pe primul loc.
Pe primul loc. N-o lăsa să-ți scape.
- E de ținut. - Așa o să fac.
- N-o las să plece! - Bine.
Pleacă tata. Hai să-l salutăm.
Desigur, mergem să-l salutăm pe tăticu'.
Scuze.
- Îmi bag picioarele! - Hei!
- Unde te duci? - La aeroport.
- Unde te duci? Stai! - La aeroport!
M-ai tot mințit. Am aflat despre Ridley Scott.
Era noapte, târziu.
Am pierdut șirul. N-am fost atent. Am redirecționat mesajul din neatenție!
De ce nu mi-ai zis?
Nu te puteam cuceri cu așa ceva. Să-ți spun la prima întâlnire:
- „Apropo, m-am făcut de râs în fața...” - Dă-mi cheile!
- Stai! Vrei să iei... - Da.
Dă-mi cheile!
- Mersi... - Nu.
Poftim? Serios?
- Dă-mi-le! - Nu vreau...
- Dă-mi cheile! - Încetează!
Gus!
Zici că nu-s pregătită să fiu mamă, dar te porți ca un copil.
Minți, fugi, te ascunzi și ai secrete.
Logodna, povestea cu Ridley Scott...
Și le zici părinților că mergi la biserică?
Spus de tine, pare mai rău decât este. Încerc să-i fac pe toți fericiți.
Da, mai mint și ascund unele lucruri.
Nu cred că e ceva foarte greșit.
Așa e toată familia ta.
Și ai mei sunt duși, dar nu ascundem nimic.
Nici măcar nu-mi cunoști familia. Nu sunt superficiali.
Nu-ți poți face o părere în două zile.
Poate că nu voiam să vii cu mine, dar n-avea legătură cu familia mea.
- Din cauza mea nu voiai? - Poate că da.
Poate că de aia n-am vrut să vii,
nu din cauza familiei mele, nu pentru că avem secrete. Sau mai știu eu ce dramă de Eugene O'Neill ai în cap.
Bine.
O să plec.
Du-te! Nu-mi pasă.
Te duci să-i saluți?
Găsește o scuză, ca să nu mă simt prost.
Da, rezolv eu.
Lasă-mă puțin!
Atenție!
Vești proaste. Mickey trebuie să plece.
Se duce la aeroport.
Cum așa?
Da, o problemă de serviciu, trebuie să plec.
Mickey, nu-i nevoie.
E politicoasă.
E supărată pe mine pentru că am mințit-o.
I-am ascuns unele lucruri. Și vouă la fel.
Sunt lucruri de care mi-e foarte jenă sau rușine.
Știți filmul pe care l-am făcut cu Arya?
M-a lăsat baltă.
A renunțat de tot, așa că...
Acum am datorii mari
și m-am ales doar cu forșpanul de două minute.
- Ce-i ăla forșpan? - E...
nimic.
E...
Chiar nu-i...
nimic.
Ideea e că am dat-o-n bară cu Arya.
Sincer, cred că am ratat toate ocaziile apărute în carieră.
Așa am pățit cu Ridley Scott, cu regizorul de la Liberty Down...
Și nu voi fi scenarist la Witchita,
pentru că, singura dată când am fost solicitat,
m-am enervat și am aruncat calculatorul unei femei de pe birou.
- Nu știam. - Nici eu.
Nu-i o noutate.
Nu știu să-mi stăpânesc furia.
Luna trecută, conduceam și m-a enervat unul în trafic,
am pierdut controlul mașinii, m-am învârtit, am lovit câteva mașini...
N-am spus nimănui.
Ai aruncat calculatorul unei femei?
Mamă, ține pasul cu mine,
mai am multe de zis.
Nu cred că cred în Dumnezeu.
La nouă ani, am vomitat în poșeta mamei.
V-o amintiți pe Natalie, fosta mea iubită?
S-a prefăcut că mă înșală, ca să rup relația cu ea.
N-am făcut-o, așa că a rupt ea relația.
Tată, nu-mi place sportul.
Mă prefac că-mi place ca să avem ceva în comun.
Da. Nu știu... Cred că vreau să spun că...
Încerc să vă păcălesc pe toți
ca să credeți că sunt fiul sau fratele perfect, dar...
Sunt un ratat.
Și numai Mickey îmi dă speranțe de mai bine.
Acum am dezamăgit-o și pe ea...
Aseară i-am zis că nu-i pregătită să întemeieze o familie, dar...
m-am înșelat.
Eu nu sunt pregătit...
Mi-e mai ușor să spun:
„Mickey e nebună. Eu sunt sănătos la cap.”
Dar eu sunt cel nebun.
E bine de știut. Acum putem strânge ca să mergem acasă?
Bine, mulțumesc.
- Scuze. A fost groaznic. - Glumești?
A fost grozav.
- Serios? - Da.
Am avut și eu discuții dure cu ai mei.
Dar n-am fost niciodată atât de sinceră. Ai avut curaj.
Acum mă simt ca naiba.
Ce bine e!
Acasă.
S-au cam încins lucrurile în...
Doamne, cum îi spune?
- Brookings. - Da, Brookings.
- Dar am scăpat cu viață. - Da, cu brio.
Spune-mi despre viitorul nostru.
Bine.
Ne mutăm împreună.
Pe urmă, ne luăm un cățeluș.
- Bună idee! Un beagle. - Da.
Apoi, facem terapie de cuplu.
- Ca să fim în formă. - Da. Apoi...
Ne căsătorim și facem copii.
Da. E la modă în ziua de azi.