UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Ai să vezi tu! Se va repeta.
Te vei despărți de mine, te vei răzgândi și te vei întoarce.
Hai să sărim peste asta și să rămânem împreună.
Îmi pare rău. Știu că a fost dureros și n-o să-ți mai fac așa ceva.
Nu fi atât de sigură! Nu asta spuneam.
Vreau să zic că ar trebui...
Randy, vreau să ne despărțim cât mai puțin dureros posibil,
ești un om deosebit și nu vreau să te pierd ca prieten.
Rămânem prieteni?
Desigur.
Asta voiam să aud, ursoaico Bertie.
Cu timpul, cine știe,
poate vom realiza că ne e dat să fim împreună.
- Nu cred. - Atunci, du-te dracului!
Nu vreau să fim stingheri dacă ne vom mai întâlni.
Știi ceva? Vom fi stingheri ca naiba!
Stai să te întreb, pot să spun că ne-am despărțit de comun acord?
Poți să spui că mi-ai dat papucii. Îți susțin versiunea. - Nu, trebuie să fie de comun acord. - Bine, de comun acord.
O să trântesc... ușa.
Bine.
Ar trebui să țin mătura mai sexy sau...
La fiecare ședință foto, cineva spune: „Poate ia mătura în mână.”
De parcă ar fi primii care se gândesc la asta.
Sunteți vrăjitoare. Luați mătura și lăsați-vă pe spate!
Știi ceva?
Poți face câteva doar cu ea?
- Da, sigur. - Mulțumesc.
Simbol falic clar. Parcă am fi păgâni!
- Salut, Cruikshank! - Bună!
Ce-a fost în capul tău?
Cum adică?
Ai băgat-o pe Arya în film?
Îmi pare rău. Nu credeam
că am nevoie de aprobare sau că trebuie să-mi cer iertare.
Eram curioasă,
așa că l-am pus pe Wyatt să aducă scenariul
ca să-l citim și să ne stricăm de râs cu scenariștii.
Bine, mersi.
Deci l-am citit... și e bun.
Nu că ar fi grozav, pentru că nu e.
Dar e scris cu talent.
Mă bucur să aud.
Ce chestie! Atunci când mi-a venit ideea, mi-am zis: „E o idee tare!”
Taci! Folosești prea multe cuvinte.
- Bine. - Bine?
Postul TV mi-a cerut să vin cu un serial nou,
așa că lucrez la un episod pilot.
E un thriller politic, acțiunea are loc într-o colonie spațială.
- Bună idee! - Da.
Adun o echipă de scenariști care să mă ajute.
Dacă serialul este ales, echipa va rămâne.
Cred că ești omul potrivit.
- Pe bune? Serios? - Pe bune, da.
Fiind vorba de SF,
îmi cam asum riscuri,
dar bănuiesc că te pricepi.
Susan, dacă port ochelari și mă îmbrac într-un anumit fel
nu înseamnă că-mi place SF-ul,
dar bineînțeles că-mi place!
Deci accepți postul?
Desigur, Cerule! Da, de o mie de ori.
- O să te porți frumos? - Categoric.
Nu mai arunci cu laptopuri și chestii din astea?
Nu, zilele alea au apus.
- Ești sigur? - Da, promit.
- Bine. - Mersi, Susan! Mulțumesc.
Scuze că te-am îmbrățișat. Am greșit?
Nu, a fost decent.
Gus! Intră!
- Bună! - Cărui fapt îi datorez plăcerea?
Nu știu. Mă gândeam să trec să te salut, să văd ce mai faci.
Vrei să luăm prânzul?
E zece dimineața.
O gustare?
- Ceva gen gustare? - Da, îmi place ideea.
Doar să termin aici.
Desigur, nu vreau să te încurc.
Fă-ți treaba!
Stai! E legendarul Gus Cruikshank?
E Stella Emmett, a cărei emisiune îmi place,
deși mă face să mă simt ciudat uneori?
Înseamnă că-mi fac bine treaba. În sfârșit, v-ați cunoscut.
Mickey vorbește despre tine. Am ajuns să te cunosc.
Sper că numai de bine.
De câte ori ți-am zis:
„Uneori cred că Gus are un penis prea mare?”
Zilnic, de când te cunosc.
Acum știi. Cred că e destul de mare, altfel ar fi nepoliticos...
Sau măcar mediu.
Nu contează. Mai bine tac. Pot să mă uit?
- Da, numai taci. - Bine.
- Cerule! Serios? - Da, începem să scriem de luna viitoare.
- Felicitări, scumpule! - Mulțumesc.
Mulțumesc pentru tot.
N-aș fi reușit fără tine.
Și eu îți mulțumesc.
Nu mă interesa munca înainte să te cunosc.
M-ai făcut să fiu mai bună.
Și tu m-ai făcut să fiu mai bun.
M-ai învățat să răzbesc.
Tu m-ai învățat să lingușesc.
Uită-te la noi, suntem realizați.
Parcă am fi răsplătiți pentru că ne-am făcut ordine în viață.
Chiar cred chestia asta.
Poate suna ciudat, dar cred că în Dakota de Sud
am lămurit secretul relației noastre.
Da, exact.
Înțeleg ce vrei să spui. Da, ne-am lămurit.
Cât timp suntem sinceri și autentici unul cu altul, va fi bine.
Trebuie doar să... e simplu.
De genul: „Asta simt, îi spun lui Mickey.”
Când simți tu, îmi spui.
Dacă ne sprijinim, putem trece peste orice.
E trist că alte cupluri și alții care au relații
nu sunt în stare să se destăinuie.
- Sunt sigur că nu mă consideri jalnic. - Nu.
- Nu știu pentru ce ne-am mai certa. - Pentru ce să ne mai certăm?
E ceva ce nu putem rezolva?
Nu e nimic. Putem rezolva orice.
Și știu că așa va fi și peste un an. Sau peste cinci sau peste 40 de ani.
Exact. Mă gândesc:
„Dacă știu că așa va fi peste 40 de ani, oare de ce...
Oare de ce nu ne...”
Ce? Hai, spune!
Nu.
- Ce? Hai! - Mai bine tac.
- Nu vrei să auzi. - Spune!
Știu că nu-s la prima cerere în căsătorie,
dar, dacă e să-ți cer mâna...
Vreau să știi că vorbesc foarte serios.
Aș vrea s-o facem pe loc.
Cum adică pe loc? Fugim în lume și ne căsătorim pe ascuns?
Eventual.
Cerule!
Și nu v-a luat bâțâiala?
E palpitant, așa-i?
E...
Și unde? Cum? Când? Ce naiba?
Mergem pe insula Catalina și ne cununăm rapid pe plajă.
Plajă! Frumos!
Găsești pe loc un ofițer de stare civilă. Am vorbit cu ea venind încoace.
Terry se numește. Pare de treabă.
- Terry. Perfect. - Da.
Ne vedem cu ea pe plaja de lângă hotel pe la șase și ne cunună.
E autorizată cu tot ce trebuie.
Catalina! Ce loc frumos!
Ai mai fost acolo?
Niciodată, dar când aud numele, îmi spun: „Sună frumos. M-aș duce într-o zi.”
Vii cu noi? Ne trebuie un martor.
Terry a zis că găsește pe cineva, dar...
Mai bine tu decât vreun străin ciudat.
Vrei să ne fii martoră?
E incredibil! Eu? Martoră? Ce onoare!
E cald pe-acolo? Să-mi iau costumul de baie?
Îl iau oricum.
Ce palpitant!
Mai anunțăm pe careva? Vrei să ne sunăm părinții sau...
E o problemă dacă nu-i anunțăm? Ideea e că...
Tata ar face mare caz,
dar mama nu s-ar implica.
Credeam că te înțelegi cu ea.
Da, e foarte de treabă.
Dar nu vreau să-mi taie elanul cu sfaturile ei înțelepte.
Ai dreptate.
Crezi că are dreptate sau că o faci din impuls?
Ea ar spune că sunt impulsivă, dar cred doar că-mi urmez instinctul.
Vreau să-mi ascult vocea interioară, să acționez rapid, până nu mă răzgândesc.
Gus, inviți vreun amic?
Ar fi frumos să fie o domnișoară și un cavaler de onoare.
Da, ai dreptate. O să-l invit pe Randy.
Nu! Mai bine nu.
Ne-am despărțit.
Serios?
De comun acord, așa ne-am înțeles să spun.
Îmi...
pare foarte rău.
E mai bine așa, desigur.
Atunci, să-l invit pe Chris?
Excelent.
O să te pun la curent cu situația.
Eu și Chris...
În fine, s-a întâmplat ceva între noi.
Serios?
Bine.
A fost mereu o atracție între noi,
deci, după ce m-am despărțit de Randy, am trecut la faza următoare.
Dar nu s-a întâmplat nimic înainte. Sau mă rog...
Mă bucur pentru voi. E grozav.
Ce zi ciudată!
- Da, e o zi ciudată și importantă. - Foarte ciudată.
Doar atât? Putem invita pe toată lumea.
Trimite un mesaj tuturor și vedem cine vine.
Corect. Fugim în lume. Putem face orice.
- Asta-i și ideea. - Da, așa e.
Ne căsătorim cum vrem noi.
- Dacă mai vine cineva, bine. Dacă nu... - Nu mai vorbim cu ei în veci.
„Gus și Mickey fug în lume.”
Scriu acum.
- „Dacă vreți, veniți cu noi în Catalina.” - Da.
- „Nimeni nu-i invitat.” - Da.
„Nimeni nu-i neinvitat.”
MULȚUMIM CĂ AȚI VIZITAT AVALON
Da.
Cerule!
Da.
Scuze, mă ponderez.
Nu, e în regulă. Sunt foarte fericită.
Bine. Mă bucur pentru tine.
Ce bine că facem ceva mișto înainte să apară ceilalți!
Da, îmi place.
Ce nebunie, așa-i?
Ți-e frică sau simți că te-a luat valul?
Crezi că-i prea în pripă?
Sincer? Da. Pare cam în pripă.
Cam prea repede.
Dacă limita ar fi de 100 km/h, tu ești la...
- 110. - Sau 130.
Undeva pe la 135.
Nu știu ce să zic. Am vrut să știu că ești bine.
Îți mulțumesc. Înțeleg de ce mă întrebi.
Nu știu care-i treaba cu asociația dependenților de sex și dragoste.
Da, nu-i ideal, dar dacă suntem amândoi conștienți...
Tu și Chris, de exemplu.
Dacă limita ta de viteză e 100 km/h, ești într-o rachetă spațială.
Cred că e un fel de atracție chimică.
Ai emoții?
Da, mari de tot.
Da?
La ce te referi? La asta sau la cununie?
- La cununie. - Cununia mea! Mă simt excelent.
- Da? - Da, foarte bine.
N-ai idee cât mă bucur pentru tine.
Și eu mă bucur.
Simt încântare, ușurare și fericire.
Exact asta trebuie să simți. E bine.
- Da, e... - Ascultă...
M-am culcat cu Bertie
cât era împreună cu Randy.
Poftim?
Dacă tot ne confesăm,
chestia asta mă apăsa și voiam să mă eliberez.
- Mă face să mă simt ca naiba. - Nicio grijă.
Nu te judec.
- Sigur? - Inima nu ascultă, doar știi.
Și așa ajungem pe tărâmul iubirii.
Și a mai fost o fată cu care m-am culcat în facultate
și despre care am aflat că suntem înrudiți de departe.
Nu veri primari, ci mai îndepărtați.
- Da, în fine. E în regulă. - Da?
Bine! Am pornit!
Nu crezi că mă pripesc?
- Nu, cred că-i romantic. - Și eu!
Vrei să știi cu adevărat dacă e bine?
Psihologul meu are trei întrebări despre decizia căsătoriei.
Trei întrebări. Care sunt? Parcă ar fi o poveste.
- Bine, dă-i drumul! - Bine.
Prima întrebare:
îți place să stai cu el când n-aveți nimic de făcut?
Categoric da.
Descoperim încă lucruri noi în comun. E excelent.
Dar vă mai și certați, așa-i?
Da, dar e rezultatul pasiunii dintre noi.
- Am priceput, e logic. - E un punct de vedere.
Cerule! Ce frumos!
Da, este.
- Și a doua? - Bine.
A doua e importantă: vă respectați reciproc? Nu-i vorba de ținut ușa deschisă, ci de respect profund.
Da, îl respect,
deși nu cred că eram preferata lui acum doi ani,
dar da.
Deci da, cu asterisc.
A treia... Nu ești obligată să răspunzi la asta.
Viața sexuală e satisfăcătoare?
Da, deși e greu de spus. N-avem nici un an. Mai vedem.
Nu se știe niciodată. Sunt măritată cu Jeff de 12 ani.
Încă mă satisface oral. Slavă Domnului!
E grozav!
E o noutate interesantă a căsniciei lui Syd,
dar, după cum ziceai, e cam devreme să-ți dai seama.
Da, dar e nemaipomenit, o să ne descurcăm.
Gata! Sunt trei de „da”.
Da.
Eu nu zic să n-o faci.
Zic doar că viața de burlac e apogeul existenței.
Cred că sunt genul de om destinat să aibă o relație monogamă.
- N-o să-mi fie dor de zilele burlăciei. - Dacă zici tu!
Până la urmă, e o glumă, așa-i?
Nu vă căsătoriți așa de repede!
Ba da. Nu-i o glumă.
Nu o glumă adevărată, mai degrabă o farsă, ca o interpretare artistică.
Imaginează-ți: ești burlac.
Vii de la slujbă, îți scoți șosetele și le arunci pe jos.
Stai pe budă. Poate uiți să tragi apa.
Prăjești o chiflă. O ungi cu unt.
Libertatea e frumoasă. Te înțeleg, dar...
Sau o ungi cu cremă de brânză. Fumezi marijuana.
Asculți Willie Nelson. De ce nu? E viața ta.
E un schimb pe care sunt dispus să-l fac.
În plus, voi nu cunoașteți alternativa.
Glumești? Împreună avem cinci divorțuri la activ.
Iubărețul are două.
- Eu am trei. - Iubirea e un câmp de luptă.
E amuzant să-i aduci pe toți pe insula asta.
Încep să-mi dau seama.
Nu-i o farsă, amice.
Nu-i o farsă.
Mickey, arăți...
- Ești frumoasă. - Mulțumesc.
În interior și la exterior. Îmi placi sub toate aspectele...
Și tu îmi placi la fel.
- Nu mă mai privi! Aduce ghinion. - Ce?
- La naiba! Scuze, nu știam. - Pa!
- Tu ești Terry? - Da.
- Bună! Te-am văzut pe site-ul tău. - Încântată.
Sunt Mickey, mireasa.
Încântată.
E ciudat să mă numesc așa.
- Te vei obișnui. - Bine.
Mă gândeam la ceremonie, s-o terminăm repede.
- Am înțeles. - Nu știu ce să zic despre Dumnezeu.
Îl întreb pe Gus, dar cred că sărim peste.
- Bine. - Și...
Vreau să-ți spun că-i amuzant și că n-o să spun nimănui.
- Nu știu despre ce vorbești. - Nici eu.
- Eu m-am prins. - Bine.
Bine, Truman.
- Am scris noi jurămintele, deci le avem. - Bine.
Vreau ca atmosfera să fie ceva între Mamma Mia! și Elvira.
- Mă voi strădui. - Super!
Nu.
Îmi place refuzul.
Am spus „nu”, ce nu pricepi, amice?
Așa-i? Totul.
Ce dracu', Bertie? Cu Chris?
- Te-ai cuplat cu el când eram împreună? - Ce? Nu.
Fii serioasă! Doar nu-s tâmpit!
Abia ne-am despărțit și îi atingi mâna la o petrecere cu toți amicii mei?
O să-ți pară rău.
Va veni vremea când voi face ceva important
și voi deveni celebru sau putred de bogat, sau ambele,
și o să te simți prost când o să recunoști că te-ai despărțit de mine.
Chiar sper să fie așa.
Așa va fi.
- Ce mai faceți? - Salut!
E totul în regulă?
Da, eu sunt în regulă.
Ca întotdeauna. Și așa voi fi mereu.
Doar voi îi veți stânjeni pe toți azi.
Poate vrei să... facem o plimbare și să lămurim lucrurile?
Să plec la plimbare și să ratez cununia celor mai buni prieteni ai mei?
Nici de-al naibii, amice! Știți ce?
Voi sunteți niște nemernici. Nu eu. Voi doi.
La naiba!
Întrebare! Lucrez la toast.
Vreau să-mi spui părerea. Avem timp de un toast?
Desigur. Dacă asta vrei, găsim timp.
Super! Voi povesti cum a apărut Mickey atunci la slujbă, când repetam replicile,
când ați început să vă certați afară, iar noi toți ne uitam la voi.
Am încă filmarea pe telefon. Pot s-o arăt în timpul toastului.
- A fost tare de tot. - Da, amuzant.
Mai bine sari peste asta.
- Bine, s-a făcut. - Bine.
Dar atunci când ai avut grijă de vilă? Când nu știați că sunt acolo.
Eram la etaj și ați început să vă certați. V-ați certat aprins.
Am auzit-o aruncând cu ceva în tine. Am crezut că te omoară.
Eram pregătit să fiu martor la proces.
Dacă mă gândesc bine, nu cred că e timp de toasturi.
Nu va fi timp suficient, deci sărim peste toast.
- Bine. - Fără toast, bine?
Mersi, amice!
- Pentru lipsa toasturilor! - Da.
Niciodată nu m-a ascultat. Mickey e nebună.
Da, toți sunt nebuni:
Mickey, Gus, Bertie și Chris.
În privința ta nu m-am lămurit. Un suc de portocale mare, te rog!
Da, mă simt bine.
E un fel de simfonie a simțurilor.
- Da, e o zi importantă. - Categoric.
Gus?
O clipă! Scuzați!
Dragii mei, e momentul să mergem pe plajă,
încercăm să terminăm până la apus.
La cununie!
Stați puțin!
Vreau să spun ceva.
Te rog, nu! Nu acum.
- Nu e cazul să... - Nu!
- Hai la cununie! - Nu e de rău. E de bine.
Vreau să spun în fața tuturor celor prezenți
că Bertie a avut dreptate despărțindu-se de mine.
- Super! - Da, frumos.
Frumos! Mulțumesc, Randy.
Meriți un bărbat mai bun decât mine, iar Chris e mult mai bun.
Să n-o dăm pe după vișin.
E puternic.
Poate ridica multe chestii și n-are barbă.
Nu locuiește în mașină.
Nici măcar nu crede în stafii, iar mie mi-e frică de ele.
N-o să stau în calea fericirii,
pentru că meriți un tip grozav, cum e Chris.
Așa cum Gus merită o fată grozavă, cum e Mickey,
iar Mickey merită un tip grozav, cum e Gus.
Ai terminat?
Da. Vă mulțumesc.
Drăguț din partea ta, Randy. Mulțumesc.
Bine. Acestea fiind spuse, haideți să ne căsătorim!
Da, haideți! Totul e în regulă.
Mickey și Gus vor să-și spună jurămintele.
Cine începe?
Bine, îmi asum eu riscul.
Să nu mă judecați! L-am scris într-o oră.
Deci, Gus, care-i treaba?
Gus-Gus al meu.
De când ai omorât gândacii ăia scârboși din dormitor, am știut că tu ești alesul.
- E șezlongul meu! Era ocupat! - Scuze.
- Mi-ai câștigat încrederea. - Ne-am lăsat cămășile pe ele!
Știu că sunt în siguranță cu tine și mă simt iubită.
- Jur să-ți fiu soție și sprijin... - Te crezi stăpân pe toată plaja?
- N-am văzut nicio cămașă pe șezlong. - Nu mă voi teme că eu iubesc mai mult.
- Îți promit... - Mi-ai furat cămașa? Asta ai făcut?
- Calmează-te, dragă. - Sunt aici de trei ore.
Du-te-n pula mea! Le-am ținut pentru apus.
- Încetează! - Nu mă atinge!
Eliberează șezlongul! Mișcă-te!
Așteptăm un minut sau...
- Încetează! Las-o baltă! - Hei!
- La naiba! - E în regulă.
- Încetează! - Chiar e distractiv.
Așteptăm să se lămurească idioții...
Termină! Haide!
Scumpule?
Nu e bine. Chemați ambulanța.
Un doctor, vă rog! Ajutor! Scumpule?
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
- O fi infarct? - Bine.
Iisuse! E aproape mort. - Facem o pauză sau... - Așa cred.
Facem o pauză de zece minute.
- Va fi bine. - Da.
Am zis eu! Am știut că-i o glumă. E o farsă!
Nu știu. Acum ce facem? O fi de rău augur?
Categoric nu e o atmosferă plăcută pentru cununie.
Poți s-o spui.
Să renunțăm oare?
Exact la asta mă gândeam.
Am simțit că parcă e... Nu știu...
- Cam în pripă. - Da.
Parcă ne pripim.
Îi anunțăm că o facem altă dată și n-o să le pese, au venit să petreacă.
- Și vor petrece. E în regulă. - Da.
Cu noi cum rămâne? Cum ne numim?
Logodiți? Sau nu?
Nu logodiți, dar e bine.
E foarte bine.
Da, de acord.
Cred că e cel mai sănătos și mai matur lucru.
Pentru tine, pentru mine în mod sigur, pentru noi.
Da.
E perfect. Ești perfectă.
Tu ești perfect.
- Care-i treaba? - Hei!
Vești bune! Îl știți pe ăla care a picat cu spume la gură?
Da, e imposibil de uitat.
Ei bine...
O să se facă bine, nu e mort.
- E o veste bună. - Bine.
Ascultați...
Considerăm că momentul și energia s-au dus, deci...
nu ne căsătorim azi.
Dar nu din motive rele.
Ne iubim foarte mult.
Dar vrem să fim responsabili.
Da. Vă rog, vrem să rămâneți cu noi, ca să petrecem împreună,
deci haideți s-o numim „petrecere de dezvoltare personală”.
Suntem astăzi aici, în această seară,
ca să fim martori la căsătoria lui Gus Cruikshank cu Mickey Dobbs...