Jerry?
- Jerry, vad händer? - Nån snodde min bil.
- Va? - Sa jag inte det?
Jerry, vad är det som pågår?
Har nån snott din bil?
Upprepar du samma sak?
Va?!
Jerry!
Jag tror att jag är hög!
För Guds skull, Jerry.
Jag vet inte var jag är!
- Det här är vad jag hittade. - Från Laura Palmer?
"Det här nådde mig i en dröm igår."
"Mitt namn är Annie."
"Jag har varit med Dale och Laura."
"Den gode Dale är i stugan och kan inte ta sig därifrån."
"Skriv det i dagboken."
- "Dale" som i agent Dale Cooper? - Det stämmer.
Vad tror du att det betyder?
Jag vet inte, men jag är säker på-
- att det är vad kvinnan med vedträet ville att jag skulle hitta.
"Annie" är nog Annie Blackburn, en flicka som gick in i stugan.
Och du är säker på att sidorna är från Lauras dagbok?
Ja, de här är från dagboken som hittades hos Harry Smith.
Det här är tre av de fyra sidor som var utrivna, som saknades.
Det saknas fortfarande en sida.
Och hur hamnade de i dörren till vårt toalettbås?
Jag vet inte, men titta här.
"Klockan är 01.30, och jag gråter så mycket att jag knappt kan andas."
"Jag vet nu att det inte är Bob. Jag vet vem det är."
Leland måste ha gömt dem.
Han hittade dem och insåg att hon visste.
Jag minns det här. Leland Palmer, hennes far.
När kan han ha gömt dem?
Jag vet inte. Leland var här vid ett flertal tillfällen.
Vi tog in honom i samband med mordet på Jacques Renault.
Han trodde kanske att vi skulle kroppsvisitera honom, och gömde dem.
Laura träffade aldrig Cooper.
Han kom väl hit efter hennes död?
Hon skriver att Annies ord kom till henne i en dröm.
"Den gode Dale är i stugan och kan inte ta sig därifrån."
Men Harry såg Cooper lämna stugan med Annie den kvällen.
Doc och Harry tog honom till Great Northern...
...men om den gode Cooper är kvar och inte kan komma ut...
...så är den som lämnade stugan med Annie den kvällen...
...inte den gode Cooper.
Och strax därefter lämnade han stan.
Vilka andra såg honom den dagen?
Doc Hayward, som sagt. Jag vet inte om andra såg honom.
Vi informerar Harry om saken och hör vad han säger.
Kan ni hämta honom? Jag väntar gärna.
Harry, vad gör de med dig?
Säger du det?
Fan.
Jag beklagar, Harry.
Jag ville bara snacka om ett par grejer.
Ja, jag förstår.
Vila lite. Jag hör av mig senare.
Nej, det är inget brådskande.
Oroa dig inte. Se till att vila...
Harry, gör mig en tjänst.
Besegra den.
Okej. Vi hörs.
- Men det är din bil. - Jag vet att det är min bil.
Jag kan inte prata om det här. Snälla, åk härifrån!
Men om du inte körde den vill jag veta vem som gjorde det.
Vi kan ses någonstans men jag kan inte prata här.
Snälla, du måste åka härifrån nu!
Timmervägen ovanför Sparkwood och 21.
- Vid Jones ställe? - Efter det, nere vid ån.
- Jag vet var du menar. - Vi ses där.
Vi ses där om två timmar.
- Klockan halv fem. - Snälla, åk nu!
Är det du, Doc? Det här är sheriff Frank Truman.
Kul att höra din röst! Var är Harry?
Harry är lite krasslig just nu.
Jaså? Hälsa honom så gott.
Vet du vad Skype är?
Jag använder det hela tiden.
Jag använde det för att diagnostisera fru Muellers eksem häromdagen.
Behövde inte ens resa mig ur fåtöljen.
- Vad har du för namn på Skype? - Middleburydoc.
Då ringer jag upp.
- Där har vi dig, Doc. - Vad har hänt?
Doc, minns du en kväll för länge sen när Harry ringde dig-
- och bad dig undersöka agent Dale Cooper på Great Northern?
Jag minns inte vad jag åt till frukost i morse-
-men jag minns den kvällen.
Berätta vad du minns.
Vi kände ju Cooper, men den morgonen uppförde han sig väldigt märkligt.
Jag tog med honom till sjukhuset och såg till att han blev undersökt.
Nån timme senare-
- såg jag honom lämna intensiven, fullt påklädd.
Han vände sig om och såg på mig...
Återigen med en märklig blick.
Jag ropade hans namn men han svarade inte.
Han bara vände sig om och gick.
Vad gjorde han på intensiven?
Jag misstänkte att han hade tittat till Audrey Horne.
Den där fruktansvärda incidenten på banken och...
Hon låg ju i koma.
Hur nappar det, Doc?
Du vet, härom morgonen-
-fångade jag två öringar i pyjamasen.
Hur de hamnade i min pyjamas lär jag aldrig få svar på.
Gjorde du frukost av dem?
Jag stekte på dem nere vid floden.
Jag åt lite äggröra...
...och ett engelskt muffins med blåbärssylt.
Det var kul att prata med dig, Doc.
Jag ska hälsa Harry från dig.
Vad detta än handlar om så hoppas jag att det löser sig.
Håll dig på solsidan, Doc.
Vi hörs, Frank.
Assistent Macklay? Löjtnant Knox.
Löjtnant! Kul att träffas.
Tack för att ni tar emot mig. Det här tar inte lång tid.
Ni la in en grupp fingeravtryck i vår databas nyligen.
Vi behöver verifiera källan.
Jag kan visa dem för er men vår sökning blockerades.
Det torde ha skett på ert initiativ?
Jag vill gärna se fingeravtrycken. Fann ni dem på en brottsplats?
Nej, vi tog dem från kroppen.
- Finns det en kropp? - Nog finns det en kropp alltid.
- Var är resten av honom? - Vi vet inte.
- Hur gammal var han? - Närmare femtio.
När dog han?
För fem eller sex dagar sedan.
Och ni är säker på att avtrycken tillhör den här kroppen?
Jag kan ta dem på nytt, om ni önskar.
Det skulle hjälpa utredningen att veta vem han är.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Sir, löjtnant Knox här.
Det är inte bara fingeravtryck nu. Vi har en hel kropp.
Det är han.
- Är du säker? - Avtrycken togs från kroppen.
Okej...
...okej, då måste jag ringa det där samtalet.
- Bara en sak, sir. - Vad då?
Nej, två saker.
Huvudet saknas. Och han har fel ålder.
Vad menar du, Cindy?
Jag menar att huvudet saknas.
Och kroppen tillhör en man närmare femtio-
-som dog för ett par dagar sedan.
Om major Briggs hade dött nyligen skulle han ha varit över sjuttio.
Det måste röra sig om ett misstag.
Jag har själv sett kroppen.
Coronern har verifierat fingeravtrycken och kroppen.
Stanna där. Jag återkommer.
Jag ringer det där samtalet nu.
Uppfattat, sir.
Ingen annan får ges tillgång till den här kroppen.
Har ni lust att sätta oss in i det?
Ni hörde det inte från mig...
...men det här ärendet förblir nog inte ert länge till.
Ja?! Kom in!
- Hur gick det? - Inget vidare.
Jag sa: "Hej, Diane." Hon sa: "Handlar det om Cooper?"
"Kanske det", svarade jag. Varvid hon sa: "Inte en jävla chans."
Jag var hemma, genomvåt med risk för lunginflammation en kvart senare.
Hur var er kväll?
Det här är inte bra, Albert! Hon behöver träffa honom!
- Er tur. - Men du följer väl med?
- Säg "snälla". - Va?
Du hörde mig.
Snälla.
- FBI. Dianes vänner. - Stig på.
Vem är det?
Herregud...
- Vi ses, Diane. - Ja, vi ses.
Det här tar inte lång tid.
Jag kommer att säga samma sak till dig.
Lugn nu, Diane. Vi slår oss ner och pratar lite.
- Har du kaffe? - Nej.
Inga cigaretter heller.
Minnet av tobaken... Jag har slutat.
Fan ta dig, Gordon.
Nu blir hon personlig.
Ska vi vara personliga? Fan ta dig också, Albert.
- Med artighetsfraserna avklarade... - Jag har aldrig tagit mig så långt.
Diane, din före detta chef och agent Dale Cooper-
-sitter inspärrad i South Dakota.
Bra.
Diane, det här kommer att kräva en viss förändring i din attityd.
Min attityd ska du skita i.
En tuff dam.
Det har hon alltid varit.
Tack, Diane.
Förbannat bra kaffe!
Nå?
Säg vad ni ville säga.
Vi har en känsla att nåt är fel. Vi kan inte sätta fingret på vad-
- men vi vill att nån som känner honom pratar med honom och ger oss sin syn.
Det här är extremt viktigt, Diane.
Det handlar om något som du är insatt i...
...mer än så behöver vi inte säga.
Federalt fängelse i South Dakota...
"Döm inte, så blir ni inte dömda."
Bara det att du är här säger mer än alla ord.
Fan ta dig, Albert.
Titta på det här.
Cooper för 25 år sedan, Cooper för två dagar sedan.
- Identiska, inte sant? - Kanske det.
Vad ser du?
Det här är på fel sida.
Nån cromagnonmänniska där har försökt få avtrycken-
- att likna originaluppsättningen men tvingades vända på det här.
"Tekcym", baklängesordet.
Vad ska det betyda?
Tammy, du har utmärkt dig med dina förträffliga testresultat.
Sträck fram händerna. Vänd på dem.
"Jag är mycket, mycket glad"-
- "att se dig igen, gamle vän."
Det här är själens upphöjning. Själens finger.
Fundera på det, Tammy.
Den enda bilden vi har på Cooper från de senaste 25 åren.
Utanför Rio. Det är hans hus.
När vi kollade upp stället tillhörde det nån tjej från Ipanema.
Det liknar mannen vi såg i fängelset.
Mannen vi såg i fängelset...
Tio minuter. Och jag vill prata med honom i enrum.
Tio minuter, inte mer. Eller när jag säger att vi är klara.
Precis så blir det, Diane.
Du kontrollerar jalusin och mikrofonen.
Vi uppskattar det verkligen.
- Vad heter du, sa du? - Tammy.
Fan ta dig, Tammy.
Jag visste att det var du.
Kul att se dig igen, Diane.
Jaså? När var det, Cooper?
När sågs vi senast?
Är du arg på mig, Diane?
- Vad tror du? - Jag tror att du är arg på mig.
När sågs vi senast, Cooper?
Hemma hos dig.
Det stämmer.
Minns du den kvällen?
Det kommer jag alltid att göra.
Samma sak här.
Jag glömmer den aldrig.
Vem är du?
Jag förstår inte vad du menar, Diane.
Se på mig!
Tackar, Warden! Det var nog allt.
Håll kvar honom i förvar till dess vi hör av oss.
Diane?
Hör på...
...det där är inte den Dale Cooper som jag kände.
Förklara exakt vad du menar.
Det handlar inte om tidens gång...
...om hur han har förändrats...
...eller hur han ser ut.
Det är något här inne.
Det är något som definitivt saknas.
Jag behöver inte mer än så, Diane.
Jag behöver inte mer.
Den där sista kvällen du nämnde... Är det nåt jag behöver veta om den?
Du och jag ska talas vid nån dag. Du och jag ska talas vid.
Okej?
Skål, för FBI.
Hör på här.
Hälsa direktör Murphy att jag har ett meddelande till honom.
Jag behöver tala med honom på hans kontor.
Hälsa honom att vi behöver diskutera Strawberry.
Låt honom slå sig ner och lämna oss.
Jag har stängt av övervakningskamerorna.
Vi kan nu tala fritt...
...och privat.
Hundbenet.
Hunden hade fyra ben. Ni hittade ett i min bagagelucka.
Resterande tre följde med informationen ni tänker på just nu.
Två personer som ni inte vill se här om nåt skulle hända med mig.
Hur kan jag vara säker på att du vet nåt om detta?
Joe McCluskey.
- Vad vill du ha? - Jag vill ha en bil.
En billig hyrbil duger.
Till mig själv och Ray Monroe.
Jag vill ha en vän i handskfacket. Klockan 01.00 i natt.
Enkelt, tryggt.
Och om ni skulle börja tänka tanken att jag inte tar mig levande ut-
-så tänk då på hundbenen.
Jag bryr mig inte om er.
Ni ser mig aldrig mer.
Och ingen kommer någonsin att höra nåt om Joe McClusky-
-eller er framlidne herr Strawberry.
Nån särskild anledning till du inte pratar med mig, Dougie?
Vad pratade du och Bushnell om? Jag såg dig...
...gå in på hans kontor med en dossier.
Ett par polismän är här. De vill prata med dig, Dougie.
Polismän... Nu minns jag. Jag måste ringa ett samtal.
Poliser.
Ska jag be dem stiga på?
Herr Jones? Assistenterna Fusco...
Bricka.
Vad är det som pågår?
- Vem är ni? - Jag är hans fru.
- Vad är det som pågår? - Det gäller hans bil.
Det är därför jag är här.
- Vad menar ni med det? - Jag tänkte hämta honom.
Han vet inte var hans bil är.
Har den stulits?
Dougie, blev bilen stulen?
Stulen.
Anmälde ni det, herrn?
Herrn.
Anmälde ni att bilen stulits?
Nej, det gjorde han inte. Det hade jag vetat.
Hans bil försvann. Vi har inte sett till den.
- Är det inte ert jobb? - Jo, så fort en anmälan kommit in.
Så vad sägs att om göra det nu?
Han vet inte var bilen är sedan ett par dagar-
- så det finns en stor risk för att den har blivit stulen.
Stulen.
Okej, herr Jones. Var lämnade ni er bil?
Om vi bara visste det vore den enkel att hitta, inte sant?
Kan ni vara snäll och beskriva bilen?
Det är en värdelös bil som alltid är på verkstaden.
Silverfärgad, fyradörrars-Ford.
En sån bil som säljarna alltid säger har "haft ett par ägare".
När försvann den?
Dougie?
För ett par dagar sedan.
Ett par... dagar sedan.
Nåt skäl till att ni inte anmälde den som försvunnen?
Ja, jag kan ge er ett skäl. Livet handlar om mer än bilar!
För många bilar, för mycket som sker och Dougie har varit stressad.
Det har även jag varit, om sanningen ska fram.
Har ni hittat bilen?
- Vem är ni? - Han äger stället.
Bushnell Mullins. Dougie jobbar för mig.
Ni har hittat bilen, inte sant?
Vi har hittat bilen.
- Den förekommer i en explosion. - Med flera döda.
Varför sa ni inte det direkt?
De avlidna har kopplingar till ett gäng som kopplas till bilstölder.
Och där har ni ert svar!
Ni får ursäkta, men vår son väntar på sin middag.
Om ni tror att vi försummar honom så passar vår granne honom-
- men vi behöver åka hem nu eftersom det har varit en lång dag.
Jag berätta senare, Dougie. Kom nu.
Jag är säker på att vår närvaro knappast gör dagen bättre-
-men ni behöver fylla i lite papper.
Vilket ni kan göra när det passar er bäst.
Hör av er i morgon bitti.
Och tack för hjälpen. Vi önskar en trevlig kväll.
Kväll.
Det blir nog inga problem att få ut pengar på försäkringen.
Jag har ett par frågor om de där dokumenten, Dougie.
Men åk hem nu. Vi tar det i morgon.
Tack, herr Mullins.
Tack, Mullins.
Så jag träffade dem, sa till dem vad som gäller-
- och gav dem mer än de förtjänar. Därmed är saken ur världen.
Vad gäller bilen... Vi får ut lite på försäkringen-
- men jag vet inte hur mycket. Om du inte hade spelat bort allt...
Jag menar, 25 000 dollar plus försäkringspengarna-
-hade räckt till en ny bil!
Vem vet vad vi har råd med nu.
Men jag vill inte att du spelar bort dem!
De är för Sonny Jim och vår framtid.
Att du har dem nu betyder inte att du kan riskera att förlora dem!
Släpp honom!
Bänd loss hans fingrar, bänd loss hans fingrar!
Dougie!
Är du oskadd? Dougie...
Vad... Är du oskadd?
Han bara... Dougie agerade direkt.
Han slog mot hans hals. "Släpp taget!"
Och jag sparkade och slog honom. Dougie räddade situationen.
Det var hemskt.
- Och mannen med pistolen? - Han sprang rakt emot mig.
Han luktade illa.
Offer? Nej, han betedde sig inte som ett offer.
Douglas Jones rörde sig som en kobra. Jag hann inte se vad som hände.
- När började du höra ljuden? - Förra veckan.
Men ljuden är nog högre nu.
Det kanske beror på att ingen är här.
Rör dig inte. Lyssna noga.
Varifrån tror du att de kommer?
- Men nu verkar de komma därifrån. - Ja.
Nej, inte här heller.
Den här är kanske av intresse? Den kom i posten i dag.
Wow, den var gammal!
Vi bytte till kort för över 20 år sedan.
Rum 315.
Vänta lite...
Var det inte rummet där agent Cooper blev skjuten?
- Vem är agent Cooper? - FBI.
Han var här för 25 år sedan-
- för att utreda mordet på Laura Palmer.
Vem är Laura Palmer?
Åh, det är en lång historia.
Kan du be vaktmästaren kolla upp det där ljudet om morgnarna?
Det är långt efter din arbetstid.
- Tack, herr Horne. - Ben.
- God natt, Ben. - Beverly.
Ursäkta att jag är sen. Hur mår han?
Det har varit kämpigt i dag.
Han mår bättre, men jag fick ge honom extra smärtstillande.
Okej. Tack.
- Har han ätit? - Han väntade.
- Maten står på spisen. - Okej.
Han saknar dig.
Vi ses i morgon, Marge.
Förlåt att jag är sen. Är du hungrig?
Jag hörde dig komma.
Varför kommer du så sent?
Jag hade en del att göra. Vill du ha middag?
Vad då för nåt?
Det dök upp en del grejer som jag behövde göra.
Är du hungrig?
Inte särskilt.
Hör på, Tom.
Jag vet att du är sjuk och lider. Jag är medveten om det.
Men använd inte det för att jävlas med mig!
Jävlas inte med mig! Jag ville inte börja jobba igen.
Inser du vilken tur jag har som kan försörja oss?
För helvete, sabba inte det här, Tom!
Vägkrogen, Jean Michel.
Va? Det är klart att han älskade det.
Va? Två stycken!
Han ska betala för två stycken.
Jag vet inte vad de heter. Jag skickade två blondiner.
Va? Hur gamla?
De hade bägge ID-kort! Det här har inget med oss att göra.
Den här krogen har varit i Renault-släkten i 57 år.
Vi tänker inte stänga på grund av några femtonåringar med toppbetyg.
Nej.
De där tjejerna är horor. Varken mer eller mindre.
Men de är tydligen horor med toppbetyg.
Han ska betala för två stycken.
Den beigea hyrbilen.
Här är din telefon.
Nycklarna sitter i bilen.
Du får köra.
- Har nån sett Bing? - Nej.
Översättning: Joakim Troue www.sdimedia.com